МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ 
Західноукраїнський національний університет 
Навчально-науковий інститут новітніх освітніх технологій 
Кафедра психології та соціальної роботи

КРИСЬ Оксана Григорівна

Особливості перебігу психологічної адаптованості жінок до вагітності та материнства/Features of the course of psychological adaptation of women to pregnancy and motherhood

спеціальність: 053 – Психологія
освітньо-професійна програма - Психологія
Кваліфікаційна робота 

Виконала студентка
групи ПСзмчн-21
О.Г. Крись
__________________
Науковий керівник
к.психол.н., доцент
Т.В. Мазур 
_________________

Кваліфікаційну роботу 
допущено до захисту
«___»____________20__р.
Завідувач кафедри
_____________ А.Н. Гірняк

ТЕРНОПІЛЬ-2022
ЗМІСТ

Вступ
Розділ 1 Сучасний стан дослідження психологічних особливостей жінки під час вагітності
     1.1. Психологічний стан жінки під час вагітності
1.2. Індивідуально-психологічні особливості жінок з ускладненою вагітністю
1.3. Методи та методики дослідження формування психологічної адаптації жінок до вагітності та материнства
Розділ 2 Характеристика груп та методи дослідження, що використовувалися в роботі  
     2.1. Характеристика досліджуваних груп вагітних жінок
     2.2. Методи дослідження
Розділ 3 Результати досліджень та їх аналіз
     3.1.Характеристика тривожності вагітних жінок як важливий чинник адаптації
     3.2.Дослідженняя адаптації та контролю поведінки вагітних жінок в стресових умовах 
     Висновки
     Список використаних джерел
     Додатки

ВСТУП

Актуальність теми.  Пріоритетним завданням багатьох досліджень в сучасній психології є вивчення психологічного статусу жінки в період вагітності. Останні дослідження в області медичної і перинатальної психології проливають світло на взаємозв'язку між психологічними процесами, супроводжуючими фізіологічні зміни в організмі вагітної жінки [9; 18; 24; 48; 57;й ін.].
У період вагітності закладається не тільки фізичне, але і психічне здоров'я дитини; відбуваються як фізіологічні зміни в організмі жінки, напружене функціонування всіх систем і органів, так і зміни психоемоційного стану жінки, її настрої, становлення образу немовляти, усвідомлення жінкою своєї материнської ролі. 
В останні часи збільшився інтерес науковців до психологічних особливостей жінок з репродуктивною патологією. Загроза невиношування вагітності, крім впливу на рівень народжуваності, має також безліч інших негативних наслідків. Вона впливає на ускладнення подальшого перебігу вагітності та підвищує вірогідність виникнення пізнього гестозу та передчасних пологів. Внаслідок загрози переривання вагітності відбуваються порушення в стані та розвитку плода та новонародженого: асфіксія новонароджених, підвищена мертвонароджуваність, перинатальна смертність, післяпологова затримка в фізичному та психічному розвитку. З психологічної точки зору, крім довготривалих емоційних наслідків невиношування та затримки розвитку материнської ідентичності, існує загроза виникнення порочного кола, коли стрес стає причиною невиношування наступних вагітностей [41, 56, 64].
Активно накопичується емпіричний матеріал стосовно психологічних особливостей жінок, що страждають на безпліддя, мають порушення фізіологічного перебігу вагітності та екстрагенітальну патологію. Одним з ускладнень вагітності, яке підвищує ризик невиношування, є токсикоз, або гестоз вагітних. На сучасному етапі в рамках медицини ще немає пояснення механізмів його виникнення. Джерел та досліджень, присвячених ускладненням вагітності, що виникають при відсутності фізіологічних причин, ще недостатньо. 
У рамках вивчення патології репродуктивної сфери виділяються фактори ризику, серед яких - психологічні особливості жінки, які відображають несформованість певних особистісних якостей (особистісна незрілість, дезадаптивність, неконструктивні способи вирішення внутрішнього конфлікту) та певних елементів материнської сфери (незрілість, суперечливість мотивації материнства) [55]. Сам перебіг вагітності має великі ресурси для розвитку материнської сфери. Виділяються фактори, що можуть суттєво вплинути на цей процес. 
Вагітні потребують співволодіння (копінгу) з інтенсивними дисфункційними емоціями, що переживаються під час перебігу вагітності, психологічній підготовці до стресових ситуацій і зміцненні бажання упоратися з ним ( В.М. Прохоров, В.В. Абрамченко, В.І. Брутман, Г.Г. Філіппова). Ці стресогенні чинники сприяють і порушенню материнської сфери жінок, і як наслідок, приводять до ускладнень материнський-дитячих відносин після народження дитини (Г.Г. Філіппова). Саме тому, ефективність роботи психолога в установах допомоги породіллі повинна ґрунтуватися на об'єктивній інформації про психологічні особливості реагування жінок на патологію вагітності. Патологія вагітності - патологія мультифакторна, виникненні якої мають значення інфекційні, метаболічні, ендокринні, імунологічні й інші чинники [44; 66]. Разом з цим ряд дослідників підкреслює значення соціальних і психоемоційних чинників у виникненні патології вагітності [1; 10; 16; 34; й ін.]. Проте, комплексні дослідження психоемоційних особливостей жінок з з ускладненням вагітності тільки розчинаються. Цим визначається актуальність дослідження.
Спрямованість роботи була визначена недостатньою кількістю досліджень, що пов'язують зв'язки  і закономірності соматичних і психологічних чинників на матеріалі вагітних із загрозою переривання.
Об’єктом дослідження є психологічні особливості вагітних жінок.
Предметом дослідження є психологічна адаптованість жінки до материнства та прийняття нею соціальної ролі матері.
Мета дослідження. Теоретично дослідити особливості адаптації жінок до періоду вагітності та материнства.
Завдання дослідження
1. Провести теоретичний аналіз вітчизняних та зарубіжних літературних джерел з метою систематизації поглядів на проблему адаптації жінки до вагітності та материнства. 
2. Вивчити психологічні властивості емоційної сфери особливостей вирішення конфлікту в стресових ситуаціях і копінгових стратегій жінок з нормальним і ускладненим перебігом вагітності.
3. Виявити особливості формування психологічної адаптації жінок до вагітності та материнства з нормальним і ускладненим перебігом вагітності.
Методи і методика дослідження Для виконання завдань було використано комплекс наступних методів. Так, в теоретичній частині ми використовували аналіз, узагальнення та синтез існуючих наукових поглядів на проблему медичних, соціальних та психологічних детермінант загрози переривання першої вагітності, значення розвитку материнської сфери в цьому процесі.
В емпіричній частині було застосовано комплекс діагностичних методик, який включав шкалу тривоги Спілбергера — Ханіна, методику для  діагностики індексу життєвого стилю Life Style Index — LSI, семантичний диференціал та методику Дж. Амирхана «Індикатор стратегій подолання стресу».

РОЗДІЛ 1
СУЧАСНИЙ СТАН ДОСЛІДЖЕННЯ ПСИХОЛОГІЧНИХ ОСОЛИВОСТЕЙ ЖІНКИ ПІД ЧАС ВАГІТНОСТІ
     1.1.  Психологічний стан жінки під час вагітності

На даний час у психологічних дослідженнях не існує єдиного погляду на вплив вагітності на психологічний і фізіологічний стан жінки. Проте всі дослідники материнства і вагітності погоджуються з тим, що вагітність є не статичним станом, а безперервним фізіологічним і емоційним процесом, який має власну динаміку, в тому числі динаміку виникнення цих особистісних завдань. 
Автори пропонують власний погляд на періодизацію вагітності [2, 34, 55]. Наприклад, у вітчизняній літературі стан вагітної, часто повний протиріч, отримав назву “синдром вагітності”. Він починається при усвідомленні жінкою свого стану та закінчується в момент пігмаліонізації своєї дитини, тобто в момент переходу у сприйнятті жінки фантастичного образу дитини до реального. Синдром вагітності переживається жінкою на несвідомому рівні, має певні часові межі та характеризується певними симптомами, логіка виникнення яких покладена в основу періодизації процесу вагітності [55]. 
Перший етап триває від запліднення приблизно до 12 тижня. Початком етапу є усвідомлення жінкою, що вона вагітна. Виникає симптом прийняття рішення стосовно збереження вагітності. Навіть найбажаніша вагітність зафарбовується особливим подвійним, суперечливим, “бінарним” афектом, у якому одночасно співіснують радість, оптимізм, надія та насторожене очікування, страх, смуток [38]. В цей час в цілому для жінки характерне підсвідоме відокремлення себе від своєї вагітності, зародок як об’єкт ще не інтегрований в схему тіла та Я-концепцію жінки. Д. Пайнз відмічає, що ставлення жінки до зародку має діагностичну цінність для прогнозу переживання нею аборту [33].
Далі відбувається усвідомлення нового Я, прийняття власного образу “Я-вагітна”, який характеризується прийняттям фізіологічних змін у власному організмі [33]. Проявляється симптом амбівалентного ставлення до вагітності: з одного боку – гордість за можливість власної самореалізації, з іншого – тривога та страх, породжені фантазіями та соціально нав’язаними установками. Актуалізуються минулі тривоги, спостерігається емоційна лабільність, яка виражає різний ступінь внутрішнього напруження. 
Фізичне нездужання та зміни у тілесному Его жінки (збільшення молочних залоз та ваги) пробуджують в ній фантазії та почуття, породжені в свій час підлітковими тілесними змінами. Багатьом жінкам буває важко прийняти власне тіло, яке змінюється по мірі збільшення терміну вагітності. Часто жінки, які відчували неприязнь до своєї підліткової повноти та соромилися її, переживають особливі труднощі в адаптації. За словами Н.В. Самоукіної, перша фаза вагітності відмічена тривогами двох типів. Перша, найбільш свідома тривога пов’язана з тілесними змінами, а саме зі страхом плода, що росте всередині. Другий тип тривоги, більш несвідомий, - це страх регресії та злиття з прегенітальною матір’ю. Невирішені конфлікти сепарації-індивідуації знов актуалізуються, і свідомий опір проінформувати батьків про вагітність може частково бути пов’язаним з цими конфліктами [38].
Другий етап триває приблизно від 12 до 25 тижня. Відправна точка та основна зміна цього періоду – відчуття ворушіння дитини. Багато авторів вказують на важливу роль тілесних відчуттів вагітних та їхніх емоційних реакцій в формуванні прихильності жінки до своєї дитини [9, 52, 54]. Зазначають, що відчуття об’єкту всередині материнського тіла, який одночасно є і частиною матері, і окремою істотою, стає раннім базисом материнства. З моменту початку ворушінь тілесність майбутньої матері ніби розщеплюється на Я (“моє тіло”) та не-Я (“інше”) [38]. Відбувається перебудова самосвідомості: симптом прийняття нового життя в собі переходить від нового рівня усвідомлення присутності дитини в собі, пов’язаного з ворушінням, до зміщення домінанти з себе на дитину. 
Під час цього процесу дуже виражена амбівалентність емоцій, і навіть найбажанішу вагітність супроводжує тривога. На цьому етапі відмічається оживлення регресивних фантазій про те, що плід – потенційно небезпечне, ненажерливе створіння, можливі і фобічні страхи [38]. Відчуваючи поштовхи старих фантазій та невирішених конфліктів минулого, Его вагітної потребує додаткової підтримки оточуючих. Цей симптом підвищених вимог до інших характеризується вираженням недовіри до оточуючих та батька дитини. Цей стан підсилюється відчуттям сенсорної депривації, який асоціюється з підлітковим відчуженням від батьків та збільшує дистанцію між вагітною та її оточенням. Протягом цього етапу виключне значення набуває роль реальної матері вагітної. Присутня особлива психічна реальність, основа якої – первинні немовлячі відносини майбутньої матері з її матір’ю. Ці відносини могли бути конфліктними і тим самим передумовити конфліктність майбутнього материнства дочки. Питання в тому, чи буде вагітна у внутрішньопсихічному плані ідентифікуватися зі своєю інтроецьованою матір’ю, чи буде суперничати з нею та досягне успіху в своєму бажанні бути кращою матір’ю для своєї дитини, ніж була для неї її власна мати. 
Цікаву гіпотезу висувають М. А.Кочнева, А. Є.Сумовська, М. М.Орлова стосовно значення ворушінь дитини для сепарації вагітної від матері. Зазначається, що відчуття присутності іншої людської істоти всередині свого тіла зміцнює межі між вагітною та її матір’ю та посилюють індивідуацію вагітної. Досвід перебування “цілою, закінченою” надає ресурсів для відділення від первинного об’єкта та індивідуації [26]. Отже, завдяки цьому досвіду вагітна може побудувати нові відносини з власною матір’ю.
Третій етап триває приблизно від 25 тижня до пологів. Для нього характерний фізичний дискомфорт та втомленість. Дуже сильна зміна тіла стає предметом уваги навіть при бажаній вагітності. Спостерігається симптом сексуальної неповноцінності. Амбівалентність емоційного стану вагітної виражається в коливаннях настрою: від нетерпіння народити до різних свідомих та несвідомих тривог. Підвищується потреба вагітної в материнській увазі.
У психоаналізі прийнято вважати, що під час вагітності відбувається ідентифікація матері з її дитиною, вагітна жінка як би повертається у своє дитинство, актуалізуються її власні переживання, що допомагає їй після пологів досягти необхідної чутливості до станів дитини [38]. У класичному психоаналізі наголос ставиться на актуалізацію під час вагітності особистісних конфліктів, не вирішених у дитинстві, а Д. Віннікотт [14] бачить у цьому основу для входження матері в специфічний післяпологовий стан «первинного материнського відчуття». 
     Вагітність також є найсерйознішим іспитом відносин матері і дочки: вагітна жінка повинна грати роль матері для своєї дитини, залишаючись дитиною для своєї матері. Рання ідентифікація вагітної з матір'ю знову прокидається і використовується вагітною при порівнянні з реальністю відносин зі своєю дитиною. Для жінки вагітність доводить її статеву приналежність і заявляє зовнішньому світу, що вона знаходиться в сексуальних відносинах. М. Марконе [39] звертає увагу на те, що під час вагітності тенденція полягає в тому, що лібідо вагітної «прикріплюється» до нової дитини, тобто до зародка (плоду).
На думку Д. Пайнз [32] для багатьох жінок вагітність і народження дитини стає колосальним зрушенням до зрілості і підвищення самооцінки. Вагітність розглядається автором як кризова точка в пошуку жінкою своєї жіночої ідентичності, і з цієї точки немає повернення, незалежно від того, чи народжується в належний термін дитина чи трапляється викидень. Основним недоліком психоаналітичних теорій є погляд на відносини в діаді «мати-дитина» з погляду ідентифікації вагітної жінки зі своєю дитиною, при цьому дитина сама по собі втрачає значення для жінки.
На думку Е. Еріксона [40] вагітність є кризовою точкою в процесі пошуку власної жіночої сексуальності і статеворольової ідентичності. Таким чином, вагітність означає кінець існування жінки як незалежної окремої істоти і початок відносин мати-дитина.
Дослідження, що проводяться в психології особистості і медичної психології, дозволили поглянути на проблему вагітності і пологів по-новому. Близько 20 років тому акушери, психіатри і психологи багатьох країн Європи і Америки стали об'єднуватися в «асоціації перинатального виховання», виник новий розділ науки про людину — перинатальна психологія [19; 26; 40]. Предмет вивчення перинатальної психології — психічне життя плоду, вплив матері на психіку людини, що народжується, вплив процесу вагітності, пологів і неонатальний період життя на психіку дитини. Основою перинатальної психології є теорія перинатальних матриць. За С. Грофом [18], перинатальні матриці - це стійкі функціональні структури (кліше), які є базовими для багатьох (якщо не для всіх) психічних і фізичних реакцій протягом подальшого життя людини. Вчення про формування матриць при вагітності і в пологах цікаво тим, що розглядає можливість перинатального виховання дитини, але механіцизм і початкова заданість психічного життя людини виступають основними недоліками цієї теорії.
На думку І. В. Добрякова [20] останні десятиліття ознаменовані великим інтересом до питань перинатальної медицини. Відмічено, що формуванню цілісних уявлень про складні механізми різних аспектів репродуктивної функції людини перешкоджає відсутність загального природничо-гуманітарного підходу. У зв'язку з цим зроблена спроба уточнення визначень, виділення окремих напрямів перинатальної психології, предмету їх дослідження. Основним поняттям, різні тлумачення якого багато в чому визначають об'єм і характер досліджень, що проводяться в області перинатальної медицини, є "перинатальний період". Традиційно вважається, що "перинатальний період - період з 28-го тижня внутрішньоутробного життя плоду по 7-у добу життя новонародженого" [21, с. 52]. Якщо строго керуватися цим визначенням, то поле уваги дослідників буде значно звуженим, а об'єктами вивчення виявляться тільки плід, а потім новонароджений. Г. Крайг [27] вважає, що перинатологія, «нова гілка медицини», розглядає народження дитини не як окрему подію, представлена точкою на осі часу, а як тривалий процес, що починається із зачаття і охоплює весь перинатальний період, самі пологи і перші місяці після народження.
Відомо, що вагітність і пологи є могутніми чинниками, здатними спровокувати виникнення або активний прояв психічних порушень. За даними А. А. Северного з соавт. [46] до 45% вагітних жінок виявляють психічні порушення різного ступеня тяжкості (ендогенна депресія, стерті гіпоманії, психогенні стани і ін.). У роботі К. Бледина [8] показано, що прикордонні нервово-психічні розлади виявляються від 7 % до 22 % жінок під час вагітності. Багато авторів відзначають у вагітних жінок передневротичні стани, які є проміжними між нормальними станами і неврозами. Вважається, що «післяродова депресія» розвивається у 20 - 80% жінок, що народили [12; 14; 17]. 
Таким чином, під час вагітності спостерігається якісно інший стан психіки жінок, який обумовлений нейрогуморальними зрушеннями, активацією підкіркових структур мозку, а також чутливістю періоду вагітності, що є кризою в психологічному контексті вікового розвитку.
Під час вагітності відбуваються значні зміни на фізіологічному, емоційному, когнітивному, соціальному та екзистенціальному рівнях. Материнство є унікальною ситуацією розвитку самосвідомості жінки, яка стає етапом переосмислення з батьківських позицій власного дитячого досвіду, періодом інтеграції образу батька та дитини.  
Вагітність в психологічному плані розглядається як критичний період життя для жінки, стадія статево-рольової ідентичності, особлива ситуація для адаптації, яка нерідко супроводжується кризовими переживаннями.  За С. Фанті, вагітність – це криза розвитку, яка призводить до “нової позиції, не ідентичної з попередньою”, та представляє найважливіший крок у розвитку жінки [52]. Особливо стресовою є перша вагітність, оскільки вона означає завершення незалежного первинно цілісного існування жінки та початку “незворотних” материнсько-дитячих відносин, оскільки віднині психічна рівновага матері стає пов’язаною з запитами безпорадної та залежної істоти [52]. У будь-якому випадку перша вагітність - це “... кризова точка пошуку власної жіночої ідентичності, бо це точка, з якої немає повернення незалежно від того, чи народжується дитина, трапляється викидень або роблять аборт.” [52, с. 55]. 
Вагітність, як нормативна життєва криза, ставить перед жінкою багато внутрішньопсихічних задач, які потребують вирішення; протягом вагітності відбувається не тільки розвиток плода, а й особистості самої матері. С. Фанті наголошує, що для почуття успішного переживання вагітності, пологів та материнства внутрішня робота так само необхідна, як і зовнішня [52]. “Одна із обов’язкових задач вагітної включає внутрішнє, фізичне та ментальне прийняття того, що можна назвати її образом свого сексуального партнера.” [52, с.55]. Саме в цьому процесі задіяний досвід дитинства жінки, який включає відносини з батьками, сиблінгами та ставлення до власного тіла [52]. 
Під час першої вагітності актуалізується пренатальний досвід емоційної взаємодії з матір’ю, в першу чергу – емоційної конфронтації. Рання дитяча ідентифікація вагітної з матір’ю знову пробуджується та порівнюється нею з реальністю відносин з власною дитиною. Актуалізуються невирішені раніше конфлікти, пов’язані з жіночими ролями та материнством [55]. Під час вагітності жінка переформулює та розвиває існуючу ідентичність для розвитку материнської ідентичності та ролі. Ключовими аспектами формування материнської ідентичності є образ Я – ідеальне Я, актуальне Я та образ тіла.
Вагітність під час самого її перебігу доводить та зміцнює успішне досягнення жіночої сексуальної та статево-рольової ідентичності, тоді як процес створення нової форми об’єктних відносин – материнство – може початися тільки тоді, коли дитина відокремлюється від материнського тіла та вливається в об’єктний світ. Дитина, таким чином, поєднує в собі частину материнських образів власного Я та її сексуального партнера, але матері доведеться побачити в ній окремого індивіда. Це складний процес внесення необхідних змін в образ дитини, задача відділення та індивідуації – одна з головних задач, з якими повинна справитися молода мати [38].
Для вагітності, як для кризи розвитку (подібній кризам підліткового віку та менопаузи), характерні прискорені зміни, а саме - регресія, втрата захистів, зміни в організації концепції себе, нові ідентифікації та ін. Для майбутньої матері суттєві зміни, фізичні та емоційні, є нормальною критичною перехідною фазою та, відповідно, супроводжуються оживленням конфліктів та тривог минулого, які роблять її ношу ще тяжчою. При порушенні невдалих захистів оживлені конфлікти ранніх стадій розвитку можуть відтворюватися на символічній мові тілесних симптомів або відображаються у емоційних порушеннях (страхи, депресії та ін.) [38]. “Вагітність, як і будь-який інший кризовий стан, супроводжується сильними переживаннями, в тому числі і негативними. Важливо, щоб це призводило до більш глибокого розуміння себе, дитини, її місця в своєму житті, ролі та значення інших, тобто, було наслідком особистісного розвитку, а не регресією та вторинним переживанням ранніх криз власного дитинства.” [38, с. 84]. Пророблення всіх цих емоційних конфліктів на стадії вагітності має вирішальне значення для ранньої материнської адаптації після народження, оскільки без звільнення від минулого неможливо дійсне переживання пренатального материнства [54]. 
Таким чином, адаптація до вагітності містить кілька задач по особистісному розвитку, а кінцевою метою є формування прихильності до дитини як до окремого об’єкта, психологічної позиції, яка буде сприяти прийняттю дитини у всіх її проявах, розумінню її індивідуальних потреб та особливостей, усвідомленню відповідальності за її життя та розвиток [33]. Материнське почуття прихильності до дитини та подібна позиція виникає не раптом – після народження дитини, а проходить тривалий шлях становлення. Для того, щоб сформувалося почуття прихильності до дитини, протягом вагітності жінка повинна інтегрувати реальність та підсвідомі фантазії, надії та сподівання, які відносяться до дитини. А для цього їй необхідно внутрішньо проробити такі моменти, як образ тіла, відносини з матір’ю та чоловіком, страхи про майбутнє, її нове бачення себе,  відмовитися від власних нарцистичних тенденцій та переносів, усвідомити власні інфантильні потреби [38]. 
Достатньо поширеним є погляд на вагітність як на один з етапів розвитку материнської сфери [56]. В цьому випадку організм вагітної розглядається як стимульне середовище, що забезпечує розвиток мозкових структур і первинної інтеграційності когнітивної системи. Це середовище фіксоване і незмінне, сам розвиток відбувається як реалізація генетичної програми. Роль матері оцінюється з погляду її власного емоційного стану, пов'язаного з прийманням вагітності і ставленням до дитини. Роль матері полягає у ставленні до майбутньої дитини, яке визначає її емоційний стан на період вагітності, а також в цьому періоді може служити матеріалом при формуванні суб'єктивного досвіду дитини. 
Період вагітності є унікальною можливістю особового зростання жінки. Найважливішим підсумком розвитку особистості в цьому періоді вважається поява у матері особливого комплексу психологічних новоутворень, що відбивають зміни в особистості і самосвідомості вагітної жінки [56].
Агато спеціалістів зазначать, що в останнє десятиліття збільшився інтерес до психологічних особливостей жінок з репродуктивною патологією. Активно вивчаються психологічні особливості жінок, що страждають на безпліддя, мають порушення фізіологічного перебігу вагітності та екстрагенітальну патологію. З іншого боку, в психології традиційною та добре розробленою є область дослідження дитячо-батьківських відносин, де психологічні особливості батьків вивчаються з точки зору адекватності батьківських функцій. Отже, протягом останнього часу спостерігається тенденція поєднання таких ліній дослідження, як психологічні особливості жінок з репродуктивною патологією та область дослідження дитячо-батьківських відносин, коли порушення репродуктивної функції жінки розглядається як таке, що співвідноситься з її психологічною готовністю до материнства [56]. 
Таким чином, протягом вагітності формування материнської сфери продовжується, адаптація до вагітності містить кілька задач по особистісному розвитку, а кінцевою метою та критерієм формування материнської сфери є рівень прихильності до дитини, що проявляється у суб’єктному ставленні до дитини, її адекватному (цінному) образі та емоційному прийнятті. Психологічними особистісними задачами, які актуалізуються протягом вагітності, є прийняття та перебудова образу тіла, новий образ себе, відносини з батьками та чоловіком, страхи щодо майбутнього та ін. – в залежності від особистості жінки. Існують певні фактори, які можуть суттєво вплинути на прихильність до дитини під час вагітності (наприклад, ворушіння плода та підтримка значущих інших під час вагітності). 

1.2.  Індивідуально-психологічні особливості жінок з ускладненою вагітністю

Вагітність розглядається як найгостріша кризова ситуація, яка потребує фізіологічної та психологічної адаптації внаслідок корінного перелому та зміни всіх сторін життя жінки. В цей час жінка повинна адаптуватися до фізіологічного та психосоматичного стану, а також прийняти роль матері – прийняти дитину та всі зміни, пов’язані з її появою в особистісній, сімейній, соціальній та професійній сферах. Крім того, ситуація адаптації може ускладнюватися стресовими факторами (ускладнення вагітності, відносини з близькими) та фруструючими факторами (необхідність відмови від значущих цілей, обмеження потреб та ін.). Виділяють дві групи факторів, які впливають на адаптацію жінки до вагітності та материнства: психологічні особливості жінок та об’єктивні причини. 
Дослідження психологічних особливостей жінок з гестозом, невиношуванням вагітності, безпліддям та екстрагенітальними захворюваннями показали, що вагітні жінки з порушеннями протікання вагітності, у порівнянні зі здоровими вагітними, мають ряд психологічних особливостей. Ці особливості характеризують їх як особистісно незрілих, з порушеннями статево-рольової ідентифікації, дезадаптивними формами переживання стресових ситуацій в формі соматизації. Жінок з ускладненим перебігом вагітності та гестозом характеризують як таких, що належать до тривожних високореактивних особистостей з високим ступенем інтровертованості, нейротизму та особистісної тривожності [5]. Вони підлягають стресам та емоційній нестійкості, довірливості, сумлінності та скромності. Мають підвищену залежність від оточуючих та вимогливість до оточуючих. Для них характерні перфекціоністські тенденції (“Я за все відповідальна”) та наявність внутрішнього напруження, їхня система контролю поведінки має значно менші компенсаторні можливості [5]. Це загальні психічні особливості жінки, що сформовані в онтогенезі та обумовлюють труднощі адаптації та дезадаптивні форми переживання стресових ситуацій. Вагітність та материнство, ускладнені сучасними соціально-політичними та екологічними умовами, стають для цих жінок складною життєвою ситуацією, в якій гостро проявляються властиві їм дезадаптивні форми реагування. 
Для жінок з ускладненою вагітністю також характерний мотиваційний конфлікт або незрілість мотивації народження дитини. Дослідження психологічної готовності до материнства показують, що для жінок з порушенням протікання вагітності характерна наявність внутрішнього конфлікту, пов’язаного з неготовністю прийняття материнської ролі, який проявляється у глибокій внутрішній незадоволеності та створює ситуацію гострого напруження [55]. У жінок з репродуктивною патологією спостерігається психологічна неготовність до материнства, що проявляється в конфлікті між гострим бажанням мати дитину та несформованістю материнської позиції. За даними багатьох досліджень, жінки з ускладненою вагітністю більше націлені на те, щоб стати матір’ю, ніж жінки з нормальним перебігом вагітності. У цьому випадку затруднюється прийняття вагітності, дитини, себе як матері, ускладнене формування батьківської позиції. У сполученні з несформованими адаптаційними механизмами мотиваційний фактор поглиблює невротизацію та соматизацію, у високоадаптованих особистостей проявляється в феноменах ігнорування, заміни цілей та ін. При вивченні мотивації жінок, що йдуть на аборт, було показано, що багато небажаних вагітностей з’являються як результат невирішених конфліктів, які мають корені в ранніх відносинах жінки з матір’ю [6]. Переживання стану вагітності часто супроводжується почуттями амбівалентності, і аборт є вираженням амбівалентності, яка відображає неусвідомлене бажання дитини та свідоме бажання перервати вагітність. 
Групою факторів, що впливають на адаптацію жінки до вагітності та материнства, є наявність об’єктивних причин, серед яких – розлади здоров’я, що ускладнюють запліднення, виношування та реалізацію материнських функцій (акушерська та екстрагенітальна патологія). В даному випадку під акушерською патологією розуміють порушення запліднення, перебігу вагітності (невиношування та гестози) та пологів. На підвищення рівня нервово-психічної напруги “... в першу чергу впливають ускладнення самої вагітності, а в другу – наявність хронічної соматичної патології.” [55, c. 109]. За даними вітчизняних дослідників, в третьому триместрі рівень тривожності у вагітних підвищується, але статистично рівень тривожності у вагітних з гестозом та ризиком його розвитку вищий, ніж у тих, в кого вагітність мала нормальний перебіг [34]. “У випадку акушерської патології цей фактор пов’язаний, а, можливо, є прямим наслідком порушення материнської сфери жінки, що в першу чергу доказується ускладненням материнсько-дитячих відносин після народження дитини навіть у тих випадках, коли після пологів здоров’я жінки та дитини не порушене.” [134, с. 307]. В обох випадках вагітність та поява дитини можна розглядати як додатковий стресовий фактор адаптації.
Отже, фактором ризику розвитку патології репродуктивної сфери є психологічні особливості жінки, які характеризують її як особистісно незрілу, дезадаптивну, таку, що має неконструктивні способи вирішення внутрішнього конфлікту та не готова до материнства. Психологічні особливості, що відносяться до материнської сфери жінки та провокують порушення перебігу вагітності, по-перше, є загальними характеристиками, які проявляються на всіх етапах розвитку материнської сфери (до вагітності та після неї), а, по-друге, можуть бути виявлені до початку вагітності [16]. Що стосується самого перебігу вагітності, то не можна недооцінювати стресове значення наявності ускладнень вагітності. Стан тривоги, який закономірно виникає внаслідок ускладнень вагітності на фізіологічному рівні, впливає на погіршення соматичного функціонування, утворюючи порочне коло. 
Відомо, що 14-20% всіх клінічно діагностованих вагітностей закінчуються спонтанними абортами [13; 102]. При інтенсивному виявленні причинних чинників виявляється, що значна частина викиднів (25-50%) не обумовлені органічними причинами (наприклад, хромосомними відхиленнями, інфекціями на ранніх термінах вагітності, деформацією шийки матки або самої матки при вагітності, що продовжується). Передчасні пологи — це передчасне закінчення вагітності між 28-м і 37-м тижнями вагітності. Частота передчасних пологів за останній час складає 6-10 % від загального числа всіх пологів [24].
На думку К. Хорні [38], пояснити передчасні пологи не можна тільки фізіологічними і хімічними змінами під час вагітності, оскільки, якщо є сприятлива психічна установка, самі по собі подібні проблеми не виникають. З психоаналітичної точки зору, причинами, що приводять до порушень фізіологічного перебігу вагітності, можуть бути суперечливі несвідомі тенденції, пов'язані з бажанням мати дитину. Було показано, що при негативному ставленні до вагітності мати не прагне її зберегти, уникати шкідливих дій, немає радісного, піднесеного очікування дитини. У матерів, що мають небажаних дітей, пологи найчастіше передчасні, як пише автор, за принципом «з очей геть», і маса тіла новонародженого нижче за норму. З такими новонародженими менше розмовляють, тримають на руках, притискують, посміхаються і пестять.
За даними психологічного дослідження В. І. Брутмана, М. Г. Панкратової С. Н. Єниколопова [10], на матеріалі матерів, що відмовилися від своїх новонароджених дітей, була виявлена психосоціальна складова психосоматичної констеляції, здатної спровокувати передчасні пологи. Для таких жінок характерні переживання відчуття несправедливості по відношенню до них і браку любові, психологічна незрілість, емоційна нестійкість і, як наслідок, нездатність до встановлення позитивного емоційного зв'язку з дитиною. Окрім цього, вони, як правило, мали з раннього дитинства негативний досвід міжособистісних і сімейних взаємин [там же].
У роботі Є. Б. Айвазян [4], присвяченій зокрема, дослідженню ускладнень, що супроводжували виношування вагітності, зроблений висновок про віддзеркалення цих ускладнень на утриманні всіх рівнів внутрішньої картини вагітності. На емоційному рівні росте частота конфліктного емоційного ставлення до вагітності, яке визначається її особистісним сенсом «хвороби» і зсувом фокусу значущості і тривоги за розвиток дитини, власних тілесних, інтрапсихічних і соціальних змін на виношування вагітності. Заклопотаність успіхом виношування дитини посилюється на когнітивному рівні, а в структурі тілесного досвіду вагітності було зафіксовано посилення регуляторної ролі негативних емоцій. У динаміці внутрішньої картини вагітності автор спостерігала затримку перетворення системи ціннісних орієнтації і тілесного досвіду [там же].
Слід також вважати, що повторні викидні викликають страх, депресію і психосоматичні відчуття, що сприяє новому викидневі унаслідок нейроендокринних змін і посиленого скорочення матки [64; 127].
Найбільш частими ускладненнями вагітності в акушерстві і гінекології є токсикоз (ранні і пізні) і загроза переривання вагітності (загроза викидня) [9; 18; 42; 43; 48 й ін.].
Нервовий чинник, стреси, небажання вагітності раніше вважали важливими причинами раннього токсикозу. Сама по собі блювота не представляє небезпеки, якщо зустрічається епізодично і не супроводжується значною втратою ваги. Як вважає Т.А. Шелудченко [63], психогенна блювота є наслідком підвищеної збудливості нервової системи і шлунково-кишкового тракту у осіб з істеричними рисами характеру і і негативним, іноді ретельно приховуваним ставленням до вагітності. Токсикоз другої половини вагітності (нефропатія або пізній токсикоз) включає тріаду симптомів: різке збільшення білку в сечі, набряклість із збільшенням ваги, високий артеріальний тиск. Існують дослідження, які показують взаємозв'язок ускладнення вагітності і психічної патології у вагітних жінок. За даними В.Г. Гинзбург [17], у 76 % вагітних групи ризику пізнього токсикозу і у всіх вагітних з пізнім токсикозом мали місце вісцеро-вегетативні і психоемоційні порушення; спостерігалися дратівливість, образливість, плаксивість, стомлюваність, неуважність, тривожність, порушення сну, тужливий настрій.
Відзначають, що у вагітних жінок з пізнім токсикозом в 70,13% випадків виявлялися зміни психоемоційного стану у вигляді неврастеноподібних і психастеноподібних порушень. А у 95,8% хворих на блювоту вагітних жінок мають місце невростеноподібні і психастеноподібні, а також вегето-судинні порушення.
На думку провідних вчених, з наростанням тяжкості пізнього токсикозу відбувається ускладнення психопатологічної симптоматики, від астенічного синдрому до не різко вираженим афективним станам із зміною полярності (від депресії при середніх ступенів пізнього токсикозу до гіпоманії при важких). Також збільшується і частота прояву синдрому надцінних утворень. Інше ускладнення вагітності - загроза викидня (загроза переривання вагітності, ризик невиношування вагітності). Спектр причин загрозливого викидня широкий - від астенічної статури із зниженою масою тіла до схильності вагітної жінки до неспокою, підвищеної чутливості до стресу, психічних травм.
В. Бергум [7] пропонує розглядати загрозу переривання вагітності як психологічний або психосоматичний синдром, оскільки у жінок із загрозою переривання вагітності період очікування народження дитини супроводжується збудженим станом, невизначеним ставленням до майбутньої дитини, суперечностями між бажанням бути матір'ю і реальністю вагітності. При звичному невиношуванні вагітності у жінок спостерігається зниження соціальних інтересів і самоповага через  відчуття «жіночої неповноцінності», незадоволеність шлюбом і сімейними відносинами [7].
За даними Н. М. Ткаченко і О. К. Петухової [51], у жінок із загрозою переривання вагітності частіше виявляються тривожно-невротичні розлади, підвищення реактивної і особистісної тривожності. Результати підтверджують висновки, згідно яким у вагітних з пізнім токсикозом переважали неврозоподібні порушення (55,8%), а із загрозою переривання вагітності - невротичні (70%).
Як описує Д. А. Маринова-Міхова [30], гестоз частіше розвивається у неврастенічних, інтравертованих і егоцентричних осіб. А.Є.Волков [13] показав, що у 87% вагітних з пізнім токсикозом спостерігалися емоційна нестійкість, виражена трудність особистісного контакту, неконформність, надмірна заклопотаність власним здоров'ям, некритичність в оцінці свого реального соматичного стану.
За даними досліджень [7; 20; 24], високий рівень тривоги і депресії, низька самооцінка грають важливу роль в етіології низької пренатальної ваги плоду. Позитивне ставлення до себе, приймання себе, висока самооцінка частіше спостерігаються у жінок з швидкоплинними пологами.
Таким чином, ускладнення вагітності можуть чинити значний вплив на психічний стан вагітної жінки. Проте і психічні порушення, психоемоційні особливості при ускладненій вагітності можуть впливати на перебіг вагітності, але залишаються в даний час маловивченими.
Багато авторів [4; 13; 17; 19] вказують на зміни в мотиваційній сфері жінки під час вагітності. Відсутність мотиву, пов'язаного з материнством, невключеність образу дитини в структуру самосвідомості, негативний особистісний сенс збереження вагітності для самоактуалізації жінок приводять до ігнорування жінкою свого стану, несформованості готовності до материнства, що є причинами передчасних пологів, ускладнень вагітності і психологічної загрози психічному здоров'ю дитини.  Бажаність вагітності, її запланованість є важливими чинниками, що впливають на перебіг вагітності. Негативна позиція жінки супроводжується збільшенням випадків мертвонароджених, перинатальної і після пологової  патології. М. В. Репіна [42] в своєму дослідженні показала, що у жінок з позашлюбною небажаною вагітністю, а також у осіб з байдужим ставленням до свого здоров'я і до результату вагітності є високий ризик розвитку пізнього токсикозу.
Багато сучасних вчених приходть до думки, що яскраво виражений невротичний синдром вагітності, основу якого складають підвищені емоційна лабільність і сприйнятливість, викликані гормональними змінами в організмі вагітної, а також інформаційний вакуум навколо вагітної жінки приводять до розвитку ускладнень під час вагітності і пологів. Відчуття страху як один з симптомів більшості психопатологічних синдромів, детермінує збільшення частоти мимовільних абортів і родових ускладнень. У психічно хворих вагітних жінок ускладнення протягом вагітності зустрічаються в 6 разів частіше, ніж в популяції.
Останніми роками проводилися як медичні, так і психологічні дослідження на тему виявлення психосоматичних детермінант невиношування вагітності. За даними літератури, присвяченої питанням акушерства і гінекології, значущим чинником невиношування вагітності є психосоматичний стан  вагітної. 
Велике значення має дослідження Е. Б. Айвазян [4], в якому розглядається період вагітності як зміна соціальної ситуації розвитку.  Ця ситуація приводить до значущих особистісних змін: формуванню нової внутрішньої позиції - позиції матері — і виникненню особливої психологічної структури - внутрішньої картини вагітності, в яких відбиваються радикальні тілесні і емоційні зміни, супроводжуючі вагітність. Автор вважає, що картина вагітності є складною ієрархічною і динамічною системою, включає феномени мотиваційного, емоційного, когнітивного і тілесного досвіду. Е. Б. Айвазян [4] виявлено, що в динаміці вагітності може відбуватися компенсація внутрішніх конфліктів і інтеграція особистісних сенсів вагітності і материнства, що знаходить віддзеркалення в зниженні гостроти негативних емоцій у ставленні до вагітності і зниженні розбіжностей між змістом мотиваційного і когнітивного рівнів внутрішньої картини вагітності. Була виявлена ціннісна дилема, яка виявляється в структурі ціннісних орієнтації, уявлень і очікувань, адресованих дитині і собі в материнській ролі, в декларованих стратегіях актуальної взаємодії з плодом і виховання дитини в майбутньому, а також в особливих патернах емоційного ставлення до дитини і материнства. Також був виявлений взаємозв'язок емоційно-смислових характеристик внутрішньої материнської позиції і внутрішньої картини вагітності, яка забезпечується особливими смисловими механізмами - «злиттям сенсів вагітності і материнства на основі позитивного або негативного ставлення до них» і «ізоляцією сенсу вагітності від сенсів материнства». Автор описала залежність структури і динаміки внутрішньої картини вагітності від таких складових соціальної ситуації розвитку, як досвід материнства і наявність соматичної патології, що приводить до неможливості природного зачаття і/або вагітності, що обтяжує протікання. 
Багато факторів може бути причиною виникнення страхів протягом вагітності: стресові ситуації, перевантаження, погані соціальні умови, несприятливий акушерсько-гінекологічний анамнез, ускладнення вагітності та недостатній рівень піклування [55]. Також важливим є особистісне значення цих факторів для жінки. Цей психічний та психосоціальний стрес може призвести до ускладнень при вагітності та пологах. Ряд дослідників вказують, що психічні нездужання, психосоціальне навантаження, особливості особистості та неадекватні механізми подолання стресу можуть з’явитися причиною спонтанного аборту або передчасних пологів [2, 236]. Інші дослідники також відзначають критичність фактору подолання стресу. І.В.Антоненко, Н.М. Нізова вважають, що “... розвиток гестозу також є наслідком зриву адаптаційних реакцій в організмі вагітної, що підтверджується формуванням синдрому поліорганної недостатності.” [3, c. 73].
Багато вчених, описуючи симптомокомплекс звичного невиношування, надавали значення типу особистості жінки. О.О. Єгоров, трактуючи причини невиношування у жінок з гіпертонічною хворобою, наголошує на тому, що “... психологічні фактори займають не останнє місце у патогенезі невиношування вагітності ... і стають домінуючими у вагітних з певними преморбідними особливостями особистості в їх нездатності справитися зі стресом і самостійно вирішити сформовану ситуацію, що склалася. Психологічні порушення використовують роль підтримування патологічного симптомокомплексу, утворюючи замкнене порочне коло, в якому задіяні важливі системи життєзабезпечення.” [22, с. 16]. Таким чином, особистісні особливості жінки, а саме - високий рівень особистісної тривожності та неадекватні механізми подолання стресу – є передумовою невиношування вагітності внаслідок стресу.
Таким чином, психологічні та психосоціальні фактори мають вклад в спонтанний аборт та звичне невиношування. Показано, що певні психологічні розлади, такі, як тривога та нервозність, психосоматичні та особистісні розлади, негативне ставлення до сексуальності та вагітності, батьківські конфлікти та інше може погіршити наслідки вагітності. Висунуті гіпотези про детермінуючий вплив психіки на розвиток мимовільного викидня, які базуються на теорії ідентифікації. Автори вважають, що це є вираженням несвідомого конфлікту вагітної з жіночою роллю. Клінічні результати показують, що психотерапія може допомогти жінкам уникнути спонтанного аборту [29], а отже, крім добре відомих органічних причин загрози спонтанного аборту або передчасних пологів, також мають бути взяті до уваги і психогенні фактори. 
Отже, виникнення страху та тривоги під дією особистісно значущих факторів спричиняє функціональні порушення в організмі жінки, що призводить до порушення психічного розвитку плоду та виникнення акушерських ускладнень. При цьому особистісні особливості жінок є передумовою невиношування вагітності. 

1.3.  Методи та методики дослідження формування психологічної адаптації жінок до вагітності та материнства

Останнім часом психологічні методи отримують широке застосування в акушерській і гінекологічній практиці [3; 10; 15; 20; 23]. Психологічна допомога жінкам під час вагітності включає консультування, психотерапію і коректувальні заходи.
Для  дослідження в рамках психології вагітності можуть застосовуватися  різні методи.  Існує ряд спеціально розроблених методик, область застосування яких обмежується психологією  вагітних. Тобто вони використовуються тільки  на  вагітних жінках з метою виявлення різних психологічних аспектів вагітності і готовності до  материнства.
Також з цією метою можуть використовуватися різні методи  психології  особистості і міжособистісних відносин:  
1.	Інтерв'ювання. 
     Цей метод може бути  одним з  основних для дослідження самосприйняття вагітності. Він зручний тим, що з його  допомогою можна формулювати конкретні питання направлені на з'ясування  тих або інших аспектів самосприйняття вагітності в  конкретному ї періоді. Також його перевага в тому, що можна коректувати питання залежно від відповідей випробовуваною, і, таким чином, є можливість  тримання відповідей на всі питання і складання гранично ясної картинипереживаннявагітності  конкретної  випробовуваної  на  різних  етапах  вагітності.
Недоліком є витрати часу у зв'язку з необхідністю роботи кожною жінкою окремо, і можлива нещирість відповідей випробовуваних, «підстроювання»  їх  під  соціально  бажані відповіді. Хоча в даному методі цей недолік виявляється у меншій мірі у зв'язку з можливістю спостереження за жінкою  під час інтерв'ю.
2.	Анкетування. 
     Цей метод також може застосовуватися як один з основних для дослідження переживання вагітності. Він може застосовуватися як  альтернативний методу  інтерв'ювання  або незалежно від нього.
Перевагою цього методу також як і при інтерв'юванні є можливість формулювання конкретних питань, направлених на дослідження переживання вагітності на різних етапах. Також до переваг цього методу можна віднести можливість опитування відразу декілька жінок і можливість  швидкої обробки даних.  У зв'язку з цим з'являється можливість зіставлення даних різних жінок і об'єднання їх  по  стилях переживання вагітності.  Це може використовуватися надалі  для проведення коректувальної роботи. До недоліків анкетування відносяться неможливість уважного спостереження за процесом заповнення анкети, якщо опитуються одночасно декілька жінок, у зв'язку з цим може підвищуватися рівень соціально бажаних відповідей. Також не виключається можливість не отримання відповідей на всі питання і у зв'язку з цим утруднення складання загальної картини переживання вагітності окремими жінками. 
Методики діагностують переживання соматичних  розладів  на  різних етапах вагітності. Гіссенській опитувальник виявляє  інтенсивність  емоційно забарвлених скарг з приводу фізичного самопочуття. Емоційний стереотип  поведінки чинить тиск на сприйняття органічних станів, а під час вагітності це стає особливо актуальним. Кожне окреме відчуття супроводжується суб'єктивним емоційно забарвленим сприйняттям, а сума таких відчуттів визначає інтенсивність суб'єктивних нездужань. Дана інтенсивність суб'єктивних переживань впливає на загальне сприйняття соматичних відчуттів. Тому цей опитувальник може використовуватися для  діагностики  переживання соматичних проявів вагітності на різних етапах.
Опитувальник MMPI  –  оцінка сприйняття соматичних станів жінкою залежно від типу особистості. Виявляє типи особистості жінок в  і особливості кожного типу при сприйнятті своїх  соматичних станів.
Переживання соматичних станів може чинити суттєвий вплив на загальне  переживання вагітності, тому використання даного опитувальника актуально при дослідженні переживання  вагітності.  Також оцінюється схильність до соціально бажаних відповідей у зв'язку з наявністю  шкал що вимірюють щирість випробовуваної.
Методика діагностики  оперативної оцінки самопочуття, активності, настрою. – оцінка сприйняття соматичних станів в конкретний  момент.
Проводиться за шкалою самопочуття. Також можуть оцінюватися активність і настрій жінки в даний момент.  Дана методика може використовуватися переважно перед проведенням проективних методик для  обліку  впливу  ситуативних станів на результати цих методик.
Методики діагностики схильності до тривожного і  амбівалентного типу переживання вагітності [36].
Методика  діагностики  рівня  тривожності  Тейлора – самооцінка рівня особистісної тривожності. Особистісні якості жінки не можуть не  впливати  на переживання нею вагітності, отже жінки з підвищеним рівнем тривожності більш схильні до переживання вагітності в  тривожному  стилі,  і встановлення цього рівня може допомогти при визначенні стилю переживання вагітності. У зв'язку з даною метою  методику рекомендується  проводити  на ранніх етапах вагітності.
Методика діагностики самооцінки Ч.Д.Спілбергера, Ю.Л.Ханіна. спрямована га вивчення самооцінки рівня тривожності на даний момент (реактивної) і особистісної. Методику можна застосовувати для визначення рівня тривожності на різних етапах вагітності. Для цього використовується шкала реактивної  тривожності. Також можна використовувати при  підготовці  до проведення проективних методик або тесту Люшера для вивчення впливу реактивної тривожності на результати цих методик.
Методика діагностики рівня суб'єктивного контролю Дж.Роттера використовується при встановленні схильності до тривожного і  амбівалентного типу переживання вагітності і дозволяє визначити, який саме стиль властивий  конкретній жінці, амбівалентний  – при екстернальному типі локалізації контролю, коли жінка схильна покладати відповідальність протікання і результат вагітності на інших людей або зовнішні події,  або тривожний –  при  інтернальному  типі, коли жінка бере  відповідальність на себе.
Методики діагностики схильності до депресії або невротичних станів при переживанні вагітності. Методика диференціальної діагностики депресивних  станів  Зунге дозволяє визначити ступінь схильності до депресії на різних  етапах вагітності. Депресивний  стан не може не впливати на самосприйняття вагітності, такий стан характерний для негативних стилів сприйняття вагітності,  і  дана методика  допомагає  виявити  ці стилі.
Методика диференціальної діагностики депресивних станів В.А.Жмурова дозволяє визначити ступінь депресії у жінки на даному етапі вагітності. Може використовуватися як альтернатива або доповнення методики Зунге.
 Методика неврозу К.Хека і Х.Хесса дозволяє визначити ступінь вірогідності неврозу в даному періоді вагітності.  Високий ступінь вірогідності неврозу може бути ознакою  заперечення чи ігнорування стилів сприйняття вагітності. 
Методика діагностики рівня невротизації  Л.І.Вассермана застосовується при виявленні високого ступеня вірогідності неврозу. Дозволяє визначити  урівень невротизації жінки під час вагітності. Цей рівень впливає на переживання вагітності і може бути причиною появи того або іншого негативного стилю самосприйняття вагітності.
Важливо також визначити рівень емоційності при переживанні. З цією метою застосовується методика діагностики типу емоційної реакції на дію стимулів навколишнього середовища В.В.Бойка. По емоційних реакціях на зовнішні стимули (позитивні, амбівалентні, негативні) можна визначити рівень емоційності при переживанні стану вагітності (по переважанню того або іншого типу  реакції на даний вигляд стимулів) на тому або іншому етапі вагітності.
Торонтська алекситимічна шкала дозволяє визначити наявність труднощів в розпізнаванні і описі своїх емоційних станів. Наявність таких труднощів може  впливати на самосприйняття вагітності і сприяти виробленню  ігноруючого стилю сприйняття.  Рекомендується проводити на ранніх етапах  вагітності, з метою можливої  корекції наслідків даного чинника на сприйняття вагітності. Методика дозволяє визначити особливості самосприйняття  вагітності  залежно від типу особистості [64].
Методика діагностики міжосособистісних відносин Т.Лірі дозволяє  визначити вплив типів ставлення до оточуючих на самосприйняття  вагітності і своєї майбутньої дитини. За допомогою даної методики з'ясовується  переважаючий тип ставлення до людей в самооцінці. Те, як жінка будує свої відносини з людьми під час вагітності не може не відбиватися на загальному психічному стані жінки під час вагітності і на сприйнятті нею свого положення. Також переважання певного типу ставлення до оточуючих впливає і на ставлення до своєї майбутньої дитини. Дану  методику можна застосовувати як в різні періоди вагітності, так і на її початкових етапах. Рекомендується застосовувати дану методику також з найближчими родичами жінки (наприклад з батьком дитини) з метою визначення взаємної оцінки переважаючого типу ставлення жінки до оточуючих.
Методика PARI Е.Шеффер і Р.Белла. – дозволяє визначити ставлення майбутньої матері до сімейного життя, своєї сімейної ролі і своєї майбутньої  дитини. Дозволяє визначити установки на сприйняття і виховання своєї  дитини. Дані чинники також впливають на самосприйняття вагітності, перш за все на бажаність або небажаність дитини і вагітності. Застосування цієї методики допоможе з'ясувати ставлення жінки до свого сімейного життя,  тобто з'ясувати особливості сприйняття нею навколишніх соціальних  умов,  а також з'ясувати особливості уявлення жінки про свою майбутню дитину.
Методика діагностики батьківського ставлення  А.Я.Варга і  В.В.Століна може використовуватися для жінок, що вже мають дітей, для визначення сприйняття і  особливостей  виховання  вже дитини  (дітей)  і впливу цих чинників на сприйняття майбутньої дитини.
Усі  перераховані  методики  можуть  використовуватися  при  визначенні особливостей самосприйняття вагітності, і більшою чи меншою мірою допомагати  встановлювати  різні  аспекти  і  загальний  стиль  самосприйняття вагітності у жінок.
На етапі планування вагітності проводиться діагностика змісту онтогенезу материнської сфери жінки, визначається «стартова» цінність дитини.
На етапі першого триместру вагітності Г. Г. Філіппова [55] пропонує проводити додаткову діагностику змісту материнської сфери і динаміку її розвитку на початку вагітності, обговорювати ситуацію ідентифікації вагітності, стиль переживання соматичної симптоматики, зміст і динаміку емоційного стану.
У другому триместрі вагітності: з вагітною жінкою, на думку автора [там же], слід обговорювати перше ворушіння майбутньої дитини, ставлення до ворушіння, можливість і способи встановлення взаємозв'язку з дитиною на основі відчуттів від ворушіння.
На етапі третього триместру рекомендується проводити діагностику динаміки розвитку материнської сфери, пропонує проектувати пренатальну взаємодію з дитиною, уточнювати прогноз пологів і післяродового періоду.
У передпологовому періоді автор пропонує здійснювати психологічну підготовку вагітної до пологів.
Поширеність психічних порушень при фізіологічному і ускладненому перебігу вагітності свідчить, на думку багатьох вчених, про необхідність використання в акушерській практиці психологічної корекції і психотерапії.
Психологічне консультування жінки в період вагітності складається з декількох сеансів, кількість і тривалість яких залежить від конкретного випадку. Майбутні матері також з цікавістю сприймають запропонований матеріал колисанок, які їм добре знайомі, і з якими вони неодмінно зіткнуться, як тільки з'явиться на світ дитина. 
Особливості арт-терапевтичної методики були описані Н. П. Коваленко [25]. Важливим блоком в психокоректувальній програмі є заняття по роботі з "болем". На заняттях показувався принцип взаємодії з болем на прикладі біологічно активних точок, які є в той же самий час наочним показником стану організму. Масажуючи біологічно активні точки, жінки навчаються зняттю хворобливого синдрому через масаж і можливості взаємодії з болем через масаж. 
Важливим моментом для успіху психопрофілактичної підготовки, є зняття негативних емоцій, особливо страху болю, боязні пологів, оскільки страх болю різко знижує поріг больової чутливості, підвищує збудливість нервової системи жінки, в результаті яких виникають різні шкідливі умовні рефлекси, що заважають нормальному перебігу пологів.
Для коректувальних цілей в роботі психолога з вагітними жінками застосовуються різні методи залежно від особливостей жінки і досвіду психолога. Проте в даний час необхідна розробка конкретних, диференційованийних залежно від характеру психічних і соматичних розладів, методів психотерапевтичної дії, які повинні стати частиною лікувально-реабілітаційних програм в акушерстві.
У підході І. В. Добрякова [21] до діагностики і лікування невротичних розладів вагітних жінок була зроблена спроба застосування позитивного психотерапевтичного підходу при виявленні і лікуванні невротичних реакцій і станів у жінок на 34-й – 38-й тижні вагітності.
На першому етапі роботи проводилася бесіда-заняття з метою підготувати жінку до майбутніх пологів, виявити вагітних з невротичною симптоматикою. Під час бесід жінки отримували інформацію про ті зміни, які відбуваються в їх організмі, про механізми і обстановку майбутніх пологів. Повідомлялося про сенсорні здібності плоду. Жінки і їх чоловіки навчалися встановленню вербального і невербального контакту з майбутньою дитиною. В процесі занять зверталася увага на емоційний стан жінок і його динаміку, на характер їх взаємин з чоловіками, їх спонтанні репліки, здатність розслабитися і викликати в уяві пропоновані образи. Так, під час роботи визначалася група жінок, у яких передбачалися невротичні розлади. Після бесіди з автором жінки отримували відповіді на всі питання, що цікавили їх, а потім стимулювалися до пред'явлення скарг невротичного характеру (підвищена  стомлюваність, емоційна лабільність, тривожність, страхи, зниження настрою, нав'язливість і т. п.). Під час додаткового обстеження нервово-психічного статусу задавалися питання: "Що означає для вас мати дитину?", "Які емоції викликало перше ворушіння плоду? Які викликає зараз?", "Чи змінила вагітність ваші, відносини з чоловіком? Як?", Чого ви більше чекаєте від материнства: клопоту або радості?" і т.п. Автором було виявлено, що найбільш частими причинами невротичних розладів були небажаність вагітності або амбівалентне ставлення до неї, вагітність з метою маніпуляцій, конфліктні відносини з чоловіком і (або) з іншими родичами, матеріально-побутові проблеми, проблеми із здоров'ям, з роботою, з навчанням. Досить часто наголошувалося поєднання декількох причин або тотальні труднощі. В результаті у всіх пацієнток були виражені порушення формування психологічного і фізіологічного компонентів гестаційної домінанти.
Практика показала особливу ефективність залучення до роботи майбутніх батьків до занять по підготовці вагітних до пологів знижує кількість ускладнень в пологах і зменшує сприйнятливість новонароджених до стресів. Важливою психотерапевтичною мішенню було подолання своєрідної алекситимії, виявленої у обох подружжя. Часто психологові доводилося впливати на зовнішні і внутрішні сімейні межі. Заняття сприяли підвищенню емпатії, експресії переживань у чоловіка, розвитку і збагаченню когнітивних сценаріїв, навиків невербальної комунікації у подружжя, зниженню тривожності, купіруванню невротичних симптомів у жінок. Таким чином, позитивний підхід дозволяв формувати оптимальне ставлення батьків до вагітності, до майбутньої дитини, один до одного, готувати жінку до майбутніх пологів. 
Також було проведене дослідження можливостей психотерапії при гіпертензійному синдромі у вагітних, результатом якого став розгляд можливих механізмів і психотерапії жінок, з підвищеним артеріальним тиском, включаючи вагітних з синдромом страху. 
Успішна адаптація до вагітності і нейтралізація страху приводять, на думку авторів, до нормалізації артеріального тиску. Є.Т. Соколової [50] був детально описаний успішний випадок лікування хронічного невиношування. Використовувалися методи гештальттерапії і тілесно-орієнтованій терапії. 
Таким чином,  психотерапія може бути важливим і корисним інструментом психологічної допомоги жінкам із загрозою переривання вагітності, оскільки сприяє зміні звичних адаптаційних стратегій (відхід, заперечення), підвищенню цінності свого здоров'я і упевненості в собі і більшої відповідальності за себе.

РОЗДІЛ 2
ХАРАКТЕРИСТИКА ГРУП ТА МЕТОДИ ДОСЛІДЖЕННЯ, ЩО ВИКОРИСТОВУВАЛИСЯ В РОБОТІ 
2.1	Характеристика досліджуваних груп вагітних жінок   

     Центр кризової підтримки «СПІЛЬНО», на базі якого проводилися дослідження, орієнтований на психосоціальну підтримку та психологічну допомогу населенню, постраждалому в наслідок військових дій в Україні.
У дослідженні  було проведено вивчення психосоціального статусу і психологічних особливостей 75 вагітних жінок. При проведенні дослідження дотримувалися наступні обов'язкові умови: добровільність участі в опитуванні і дотримання принципу усвідомленої  згоди та конфіденційність дослідження.
Для того, щоб з'ясувати, чи дійсно патологія вагітності впливає на емоційний стан і особливості форуванняя адаптації жінки до вагітності, ми застосували такі підходи.
Окрім групи вагітних, що мають патологію, необхідна наявність групи вагітних, у яких ускладнень не спостерігається. Для забезпечення надійного порівняння групи повинні бути схожими за ознаками, за винятком наявності патології вагітності.
Контрольна група (25 осіб) створена із  здорових вагітних жінок без ускладнень перебігу вагітності, що проживають в м. Києві і спостерігаються в звичайних жіночих консультаціях.
Основна група (50 чоловік) була підібрана з числа пацієнтів відділення патології вагітності одного з пологових будинків Києва (25 чоловік) і вагітних, що звернулися в медико-генетичний центр для консультування у відділення пренатальної і ультразвукової діагностики (25 чоловік).
Жінки всіх груп мали єдині характеристики: вік, рівень освіти, рівень соціальної захищеності сім'ї, термін вагітності 25-35 тижнів.
Усі жінки знаходилися під впливом макростресора – вагітності. Вагітність відповідає критеріям мікростресу за такими ознаками:
1) вагітність локалізована в часі та просторі, що виділяє її на тлі хронічних стресорів; 
2) вагітність вимагає якісної реорганізації в структурі «індивід-оточуючий світ» і цим відрізняється від тимчасової, скороминущої адаптації; 
3) вагітність супроводжується стійкими афективними реакціями, а не тільки короткочасними емоціями, як це нерідко трапляється в повсякденному житті. 
При критичній життєвій ситуації біологічного характеру від жінок потрібні більші витрати і триваліший час на адаптацію, чим це необхідно при дії повсякденних мікростресорів. Залежно від бажаності чи небажаності вагітностей психіка жінки по-різному піддається стійкому навантаженню в необхідності адаптації. Може відбуватися накладення на макростресор додаткових стресорів - додаткових складнощів, що ініціюють мікроепізоди, які мають різну величину валентності.
У нашій виборці вагітних частина жінок через ситуацію, що склалася, були піддані дії додаткових стресорів. Перший був безпосередньо пов'язаний з підозрою на вроджену ваду розвитку плоду, а другий - госпіталізація і необхідність інтенсивного лікування.
     До групи 1а увійшли жінки  з підозрою на порок плоду. Психологічне обстеження було проведене в період очікування повторного ультразвукового обстеження для підтвердження або виключення підозри.
До групи 1б увійшли жінки, які  знаходилися в стаціонарі і отримували інтенсивне лікування. Стан вагітних розцінювався як задовільний.
У таблиці 2.1.  представлені демографічні дані, отримані в результаті анкетування (зразок  анкети міститься в додатку) про досліджуваних і розподіл  їх на  дослідницькі групи. У групу вводилися тільки ті жінки, які мали схожі характеристики по наступних параметрах:
Таблиця 2.1
Зведені соціально-демографічні дані про досліджуваних
 Параметри	1 група	2 група	
	1а (n=25)	1 б(n=25)	Контрольна (n=25)	
Вік	
До 20 років	4	5	2	
20-24 років	7	8	9	
25-29 років	9	7	11	
30-34 років	2	3	2	
35 років і старше	3	2	2	
χ2 = 7,247, р=0,123	
Пологи	
Перші пологи	14	13	15	
Повторні пологи	11	12	10	
χ2 = 0,378 р=0,828	
Освіта	
Середня або спеціальна	13	12	12	
Вища	12	13	13	
χ2 = 0,160 р=0,923	
Рівень соціальної захищеності в сім'ї ( наявність важкої життєвої ситуації)	
Високий рівень	1	1	0	
Помірний рівень	2	2	2	
Інші	22	22	23	
χ2 = 0,730 р=0,948	
     При зборі первинного матеріалу строго дотримувалися ряду умов. По-перше, окрім групи жінок з патологією вагітності була сформована контрольна група без патології вагітності. По-друге, число спостережень в кожній групі було достатнім (по 25 чоловік), щоб звести до мінімуму вірогідність випадкового результату.  По-третє, для забезпечення надійного порівняння, групи були схожими по більшості ознак, за винятком групи , що вивчається. 

2.2	Методи дослідження

     Для обґрунтування висунутої гіпотези і отримання базових характеристик адаптивних властивостей особистості жінки - майбутньої матері, як об'єкту дослідження, були використані ряд методик: шкала тривоги  Ч.Д. Спілберга, Ю.Л. Ханіна, методика «Семантичний диференціал» Ч. Осгуда, методика діагностики «Особистісний диференціала» (методичні рекомендації Е.Ф. Бажіна і A.M. Еткинда), методика Л.І. Вассермана «Психологічна діагности індексу життєвого стилю», Міннесотській анкетний тест ММРI (Minnesota Multiphasic Personality Inventory).
Опишемо методики, які використовувалися в цьому дослідженні.
     1. Шкала тривоги Спілбергера — Ханіна
     Шкала особистісної й реактивної тривожності Спілбергера-Ханіна являє собою досить надійний й інформативний інструмент для виміру тривожності як властивості особистості й її стану. Під особистісною тривожністю тут розуміється відносно стійка індивідуальна характеристика, риса, яка дає уявлення про схильність людини сприймати досить широке коло ситуацій як загрозливі й реагувати на них станом тривожності різного рівня. Як реактивна диспозиція особистісна тривожність «активізується» при сприйнятті певних «небезпечних» стимулів, пов'язаних зі специфічними ситуаціями. Високий показник особистісної тривожності вимагає підвищеної уваги з боку лікаря. Низько тривожні суб'єкти, навпаки, не схильні сприймати загрозу в широкому діапазоні ситуацій. Імовірність виникнення в них стану тривожності значно нижча. Реактивна тривожність як стан характеризується суб'єктивно пережитими емоціями напруги, занепокоєння, заклопотаності, «нервозності», що супроводжуються активізацією вегетативної нервової системи. Стан тривожності як емоційної реакції на стресову ситуацію може бути різної інтенсивності і є досить динамічним і мінливим у часі. Високий показник реактивної тривожності побічно свідчить про виражену психоемоційну напругу пацієнта. Цей показник чуйно реагує на зміни психоемоційного стану хворого в процесі лікування і є одним з найбільш зручних для оцінки ефективності психотерапевтичної корекції. 
Шкала Спілбергера-Ханіна складається з 40 питань, 20 з яких характеризують реактивну тривожність (опитувальник «А»), а інші - особистісну тривогу (опитувальник «Б»). Пацієнтові пропонується відповісти на питання, вказавши, як він себе почуває в даний момент (реактивна тривожність, 1-20 питання) і як він себе почуває зазвичай (особистісна тривожність, 21-40 питання). На кожне питання можливі 4 варіанти відповіді за ступенем інтенсивності реактивної тривожності («зовсім немає»; «мабуть, так»; «вірно»; «цілком правильно») і за частотою вираженої особистісної тривожності («майже ніколи»; «іноді»; «часто»; «майже завжди»). 
При інтерпретації даних враховувалося, що тривожність не є спочатку негативною рисою. Певний рівень тривожності - природний і обов'язкова риса. Для визначення оптимального рівня "корисної тревоги" проводилося вивчення цього параметра в контрольній групі, а потім проводилася порівняльна характеристика з основною групою.
     2. Семантичний диференціал.
     Серед психологічних методів дослідження відносин особливе місце займає семантичний диференціал (СД). Методика розроблена групою американських психологів на чолі з Ch. Osgood. Дана методика володіє достатнім ступенем валідності і надійності. У дослідженні використовувався один з варіантів методики СД - «Особистісний диференціал». Він дозволяє описати індивідуальне, суб'єктивне ставлення випробовуваного до яких-небудь аспектів його оточення або внутрішнього світу. У роботі аналізу  піддавалися дані, що складаються з усереднених оцінок, даних вибіркою випробовуваних різним стимулам за шкалами, що входять у вживаний варіант диференціала. Структура чинника відображала якийсь груповий портрет, що характеризує вибірку в цілому.
Вивчалася самооцінка і спосіб реагування, характерний для людини у важких ситуаціях. Випробовуваним для визначення пропонувалися два поняття: "Я-реальна", "Я-ідеальна". Вагітній, згідно методики, пропонувалося відзначити цифру найбільш ступінь вираженості ознаки, що точно відображав, в певному понятті. Використовувані шкали задані 18 парами прикметників - антонімів. Згідно методиці аналізувалися три чинники: чинник активності, чинник оцінки і чинник сили. Оцінка по кожному чиннику визначалася шляхом складання оцінок по кожній з 6 шкал, що входять в даний чинник і потім ділилася на шість. Відстань між поняттями (d) визначалася по формулі запропонованої авторами методики. Реєстраційний бланк до методики даний в додатку.
Додатково, вагітні оцінювали за заданими шкалами, що містять 18 пар прикметників - антонімів своє відношення до поняття «Моя дитина». 
     3. Психологічна діагностика індексу життєвого стилю.	
     Сучасне розуміння патогенезу порушень психологічної адаптації припускає дослідження прихованих емоційних порушень, індивідуальних механізмів переробки стресу і механізмів психологічного захисту. Набір захисних механізмів унікальний і характеризує рівень адаптованості особи до дії стресогенних чинників. Захисні механізми діють в підсвідомості, спотворюють, заперечують або фальсифікують дійсність, активізуються в ситуації фрустрації, стресу, конфлікту або психотравми. Мета психологічного захисту - зниження емоційної напруги, редукція тривоги і забезпечення регуляції спрямованості поведінки. 
Основні захисні механізми вичленувані нами відповідно до таких клініко-патогенетичних параметрів:
1.	Заперечення - недостатнє усвідомлення фруструючих подій; характеризується спотворенням сприйняття дійсності; виявляється в запереченні тих аспектів зовнішньої реальності, які будучи очевидні оточуючим, не приймаються самою особою;
2.	Витіснення - виключення з свідомості якої-небудь ідеї або особистого досвіду і пов'язаних з ними емоцій; є  головним способом захисту “інфантильного Я” невротичного пацієнта;
3.	Регресія - повернення в умовах стресу до онтогенетично менш зрілих типів поведінки; перехід на більш ранню стадію психосексуального розвитку, при цьому використовування простих і звичних поведінкових стереотипів збіднює потенційно можливий арсенал подолання конфліктних ситуацій;
4.	Компенсація - подолання фруструючих обставин  надзадоволенням  в інших сферах; виявляється в спробах знайти заміну реальному або уявному недоліку іншої якості;
5.	Проекція - захисний механізм, за допомогою якого неусвідомлювані і неприйнятні для особи думки і відчуття приписуються оточуючим, щоб виправдати власну недоброзичливість;
6.	Заміщення (зсув) - розрядка емоцій (звичайно емоції гніву) на об'єкти, людей або тварин, сприйманих індивідом як менш небезпечні ніж ті, які дійсно викликають гнів;
7.	Інтелектуалізація - неусвідомлюваний контроль над емоціями і імпульсами за рахунок раціональної інтерпретації. Виявляється в “розумовому способі” переробки конфлікту без емоційних переживань;
8.	Реактивне утворення - вид психологічного захисту, при якому особа запобігає виразу неприйнятних для неї думок або відчуттів (особливо сексуальних і агресивних) шляхом перебільшеного розвитку протилежних прагнень і форм поведінки.
Діагностика механізмів психологічного захисту здійснювалась нами  на основі моделювання різних ситуацій на вербальному рівні за допомогою спеціалізованого і стандартизованого опитувальника “індекс життєвого стилю” (Plutchic). Методика представлена 97 питаннями, які виміряють 8 видів механізмів психологічного захисту: заперечення, витіснення, заміщення, компенсація, реактивні утворення, проекція, інтелектуалізація, регресія. Отримані результати, виражені в сирих балах (сума позитивних відповідей по шкалі), порівнювалися нами з нормативними даними авторів методики і апробації. Методика дозволила виділити переважаючі захисні механізми у пацієнтів і здорових осіб, оцінити ступінь напруженості кожного механізму і в цілому визначити загальний захист (сума всіх позитивних відповідей). Збільшення даного показника свідчило про дезадаптацію в умовах психогенних впливів. 
Випробовуваний (у нашому дослідженні - вагітна жінка) відзначала ті вислови, які відповідають його стану. Час заповнення опитувальника складав 15-20 хвилин. Підрахунок результатів здійснювався по бланку відповідей, який одночасно був і ключем. Підраховувалися тільки позитивні відповіді за кожною шкалою, що є "сирими" балами, які надалі були переведені в процентильні показники. Останні показували умовне розташування випробовуваної у вибірці стандартизації відповідно до її процентного розподілу. Як доповнення використовувався вторинний показник, який був сумою "сирих" балів за всіма шкалами. На думку авторів шкали, всі захисні механізми, не дивлячись на полярність один одному, виконують одну і ту ж функцію (в більшості своїй - зниження рівня тривоги) і таким чином можуть розцінюватися як якийсь загальний захист "Я". Сумарна оцінка приймалася нами як ступінь напруженості захисту. Рівень вираженості стратегії визначався шляхом статистичного порівняння результатів в основній і контрольній групах, а також з середніми величинами авторів методики.
Інтерпретація отриманих даних проводилася нами відповідно до описаних авторів методики визначеннями механізмів психологічного захисту з урахуванням аналізованого контингенту.
      4. Міннесотській анкетний тест ММРI (Minnesota Multiphasic Personality Inventory)
     Для вивчення особистісного профілю пацієнтів  був вибраний Міннесотській анкетний тест ММРI (Minnesota Multiphasic Personality Inventory) -  його скорочений варіант СМОЛ. Тест може бути використаний для вивчення особистісних характеристик, актуального психічного стану в патогенезі і формуванні клінічної картини захворювання, для дослідження особливостей психічної сфери і психосоматичних співвідношень. Даний тест був прийнятий за основу так званого психологічного профілю обстежуваних осіб, оскільки кількісна оцінка вираженості психічних змін, можливість статистичної обробки, абсолютна зіставність даних, отриманих різними дослідниками, дозволяє вважати застосування даної психодіагностичної методики засобом, який істотно підвищує надійність досліджень, які припускають вивчення ефективності психічної адаптації, зміни психічного стану в різних умовах.
Оцінка проводиться по шкалам (у Т-балах), що дозволяє визначати ставлення обстежуваного до процедури тестування й оцінювати психологічні властивості, а також рівень психосоціальної  адаптації.  При інтерпретації профілів СМОЛ використовувалися ті ж принципи, що й при аналізі профілів MMPI. Графічне зображення сукупності цих оцінок становить так званий профіль особистості. Використання Т-норм дозволяє одержати порівняльні оцінки кожної з досліджуваних тенденцій. При цьому середнє значення для популяції становить 50 Т-балів; підвищення показників по шкалах у діапазоні 56-65 Т-балів розглядається як помірне, у діапазоні 66-75 Т-балів - як виражене, а вище 75 Т-балів - як різко виражене порушення психологічної адаптаці

РОЗДІЛ 3
РЕЗУЛЬТАТИ ДОСЛІДЖЕНЬ ТА ЇХ АНАЛІЗ

3.1.  Характеристика тривожності вагітних жінок як важливий чинник адаптації

Схильність вагітних жінок переживати тривогу, тобто емоційні стани, які виникають у ситуації невизначеної небезпеки і виявляються в очікуванні несприятливого розвитку подій, вимірювалися за допомогою «Шкал самооцінки особистісної і реактивної тривожності Ч.Д. Спілбергера, Ю.Л.Ханіна».
Таблиця  3.1
Середньостатистичні значення показників, що відображають самооцінку реактивної і особистісної тривожності (у балах) жінками контрольної групи
Результати тестування	Середні значення	Стандартне відхилення	Медіана
(med)	Мінімум
(min)	Максимум
(max)	
За шкалою реактивної тривожності	   30.8	   11.34	   30	   11	   40	
За шкалою особистісної тривожності 	   40.82	   8.42	   47.5	   24	   53	
Як бачимо  з таблиці 3.1, у жінок з неускладненою вагітністю рівень реактивної тривожності знаходиться в межах від 11 до 42 балів.  16% жінок мали відхилення бальної оцінки по шкалі реактивної тривожності вище 40 балів, а  8%  - нижче 20 балів.  Тільки 6% жінок з неускладненою вагітністю мали значення показників особистісної тривожності  нижче 30 балів, що переводить їх в категорію "виключення". Як правило, самооцінка вагітними стану особистісної тривожності відповідала помірним (36,0%) і високим (58%) оцінкам по запропонованих орієнтирах.
Таким чином, розподіл результатів обстеження особистісної і реактивної тривожності вагітних з контрольної групи засвідчує, що переважна більшість  жінок з неускладненою вагітністю  знаходить в межах нормативного коридору.
Проаналізуємо середньостатистичні значення показників, що відображають самооцінку реактивної і особистої тривожності (у балах) в основній групі.  
Результати тестування за шкалою особистісної тривожності в Таблиці 3.2 в основній групі показали, що індивідуальні характеристики жінок з ускладненим перебігом вагітності відображають їх схильність до тривоги і вказують на тенденцію сприймати як загрозливих більше число виникаючих ситуацій. 
Таким чином, встановлено, що вплив фактора «Патологія вагітності» робить певний внесок до формування групових значень показника реактивної  і особистісної тривожності.
Якщо розглядати послідовність - «неускладнена вагітність - госпіталізація - підозра на ВПР», то значення показників реактивної тривожності в групах порівняння послідовно наростали (у групі 1а були вищі, ніж в групі 16, в групі 16 вище, ніж в контрольній.
Таблиця 3.2
Середньостатистичні значення показників, що відображають самооцінку реактивної і особистісної тривожності (у балах) в основній групі
Результати тестування	Середні значення	Стандартне відхилення	Медіана
(med)	Мінімум
(min)	Максимум
(max)	
1а група	
За шкалою реактивної тривожності	49,3	11,3	30	22	58	
За шкалою особистісної тривожності	43,8	7,6	42	32	58	
1б група	
За шкалою реактивної тривожності	46,7	14,1	39	13	62	
За шкалою особистісної тривожності	44,6	8,2	42	30	60	
Враховуючи, що показник особистісної тривожності  свідчить про тривожність як про рису особистості, отримані дані можна пояснити двояко. Не слід виключати впливу патології вагітності жінок на їх особистісні характеристики. З іншого боку, висока тривожність як властивість особистості  може певною мірою ускладнювати перебіг вагітності. 
Інакше виглядав показник реактивної тривожності, який характеризує психоемоційний стан пацієнток безпосередньо у момент проведення дослідження. 
Якщо вагітні контрольної групи демонстрували виключно «середньотривожні» значення реактивної тривожності, то у жінок з ускладненою вагітністю показники реактивної тривожності перебувають на верхній межі норми.
На наш погляд, отримані дані можуть бути додатковим підтвердженням важливої ролі психоемоційних факторів у патогенезі вагітності та свідчити про їх патогенетичне значення у порушеннях адаптації центральної нервової системи під час розвитку вагітності  При тяжких формах ускладнень вагітності виявляються високі показники реактивної тривожності, що свідчить про порушення гестаційної адаптації центральної нервової системи та може бути значущим фактором розвитку ускладнень вагітності та пологів.
Вивчення ставлення вагітних до понять "Я-реальна" і "Я-ідеальна" проводилося з використанням методики "Семантичний диференціал" Ч. Осгуда, у варіанті запропонованому Є.Ф. Бажіним і A.M. Еткиндом "Особистісний диференціал", також вивчалося ставлення до поняття "Моя дитина".
Середні групові значення показників, що характеризують фактор "О" свідчать про переважання позитивного ставлення вагітних до самих себе. Випадків реєстрації негативного значення показника не відмічено. Показник фактора "С" (як віддзеркалення вольових сторін) був дещо нижче за значення фактора "О". Значення фактора "С" мали найбільший розкид в порівнянні з показниками факторів "А" і "О". У 12% досліджуваних  значення показника фактора "С" мала негативну спрямованість, але тільки в 1 спостереженні результат тестування опинився за межами двухсигмального відхилення.
Таблиця 3. 3
Середньостатистичні значення показників, що відображають ставлення жінок з неускладненою вагітністю до понять "Я-реальна" і "Я-ідеальна"
Результати тестування	Середнє
(μ)	Стандартне відхилення(σ)	Медіана (med)	Мінімум (min)	Максимум (max)	
"Я - реальна"	
Фактор активності (А)	0,74	0,93	0,67	-1,33	2,17	
Фактор  оцінки (О)	1,69	0,51	1,83	0,33	2,5	
Фактор сили (С)	0,76	0,96	0,67	-1,33	2,5	
"Я-ідеальна"	
Фактор активності (А)	1,12	0,73	1,25	-0,5	2,17	
Фактор  оцінки (О)	2,32	0,46	2,5	1,3	3,0	
Фактор сили(С)	2,15	      0,77	    2,33	    0	     3,0	

Таблиця 3.4
Середньостатистичні значення показників, що відображають ставлення вагітних контрольної групи до поняття "Моя дитина"
Результати тестування	Середнє
(μ)	Стандартне відхилення(σ)	Медіана (med)	Мінімум (min)	Максимум (max)	
Фактор активності (А)	0,99	1,29	1	-1,5	2,8	
Фактор  оцінки (О)	0,3	1,5	0	-2,5	2,5	
Фактор сили (С)	-0,11	1,82	0	-1,3	2,8	
Вимірювання значень фактора "А" показали, що більшість жінок з нормальним перебігом вагітності  схильні оцінювати себе як помірно активну, динамічну, діяльну особистість. Високі значення активності (більше 2 балів) були зареєстровані у 8 % випадках.
Таким чином, для вагітних з нормальним перебігом вагітності  характерна достатньо висока самооцінка по фактору "О", яка при порівняннями з самооцінками по факторах "А" і "С" мала вищі значення (Критерій Стьюдента; (t «о»-«а») = 6,333, р = 0.001(t «о»-«с»)= -6.333, р = 0.001). Отже, жінки з неускладненим перебігом вагітності цілком адекватно сприймали себе і в реальній і ідеальній якості. 
Активність переживань щодо поняття "Моя дитина" як віддзеркалення особистісного ставлення майбутньої матері до дитини, що ще не народилася, має велике значення для оцінки психологічного статусу вагітної. Показник фактора "А" "Моя дитина" вагітних з нормальним перебігом вагітності  склала 0,99 ± 1,29. Разом з тим, близьке до нуля значення сили емоцій (фактор "С") щодо дитини, що ще не народилася, показували, що майбутні матері ще не здатні деталізувати емоційні відчуття. Низький показник фактора "О", свідчить про те, що у більшості жінок з неускладненою вагітністю образ дитини ще не виник в свідомості.
Проведене психологічне обстеження в групі жінок з ускладненим перебігом вагітності  показало наявність відмінностей в концепції «Я-вагітна» при висловлюванні своєї думки до себе при оцінках «Я-ідеальна» порівняно з жінками з нормальним перебігом вагітності Ці відмінності можна розцінювати як особливості реагування вагітних на стрес «Патологія вагітності».
Таблиця 3.5.
Середньостатистичні значення показників, що відображають ставлення вагітних до поняття «Я - реальна» в групах жінок з ускладненою вагітністю
Результати тестування	Середнє
(μ)	Стандартне відхилення(σ)	Медіана (med)	Мінімум (min)	Максимум (max)	

Група 1а "Я - реальна"	

Фактор активності (А)	0,5	0,85	0,5	-1,33	1,83	
Фактор  оцінки (О)	1,56	0,66	1,5	-1	2	
Фактор сили (С)	0,67	0,8	0,67	-1,33	1,83	
Група 1б "Я - реальна"	
Фактор активності (А)	0,94	0,99	1	-0,7	2,67	
Фактор  оцінки (О)	1,48	0,87	1,57	0,5	2,67	
Фактор сили (С)	0,89	1,0	0,83	-2,2	2,5	

Таблиця 3.6 
Середньостатистичні значення показників, що відображають ставлення вагітних до поняття «Я - ідеальна» в групах жінок з ускладненою вагітністю
Результати тестування	Середнє
(μ)	Стандартне відхилення(σ)	Медіана (med)	Мінімум (min)	Максимум (max)	

Група 1а "Я - ідеальна"	

Фактор активності (А)	0,71	0,92	0,5	-1	2	
Фактор  оцінки (О)	2,17	0,73	2,4	0,5	3	
Фактор сили (С)	2,12	0,78	2,33	0,33	3	
Група 1б "Я - ідеальна"	
Фактор активності (А)	1,3	0,7	1,17	-0,17	2,33	
Фактор  оцінки (О)	2,21	0,6	2,17	1	3	
Фактор сили (С)	2,12	0,78	2,33	0,33	3	
Для уточнення характеристик, які були пов'язані з реагуванням на стресор «Патологія вагітності» представимо розподіл спостережень в підгрупах жінок з ускладненою вагітністю  залежно від узгодженості значень показників по фактору А я-ідеальна з групою жінок з нормальним перебігом вагітності.

Таблиця 3.7
Розподіл спостережень в групі жінок порівняно із значеннями показників по фактору А я-ідеальна в контрольній групі (у %)
Групи	<1σ	μ ±1σ	>1σ	
Основна (I)	22,0	68,0	12,0	
1а	28,0	68,0	4,0	
16	12,0	68,0	20,0	
Контрольна (II)	12,0	72,0	16,0	
Аналіз пов'язаності показника по фактору «А «Я ідеальна» в основній і контрольній групах показало наявність достовірних відмінностей (χ2 = 10,2, р = 0.037 < 0,05).
Значення фактору «А» в понятті «Я-реальна» вказують на самооцінку вагітної своєї активності, прагнення до спілкування, а також імпульсність реагування на момент обстеження. Необхідність кількісного порівняння даних в групах потребує використання статистичного методу порівняння двох ліній регресії, що відображають взаємозв'язок значень факторів «А» в поняттях «Я-реальна», - «Я-ідеальна».
З представлених табличних даних  ми констатуємо  вплив довготривалого стресора, пов’язаного з патологією вагітності.  При дії стресора «Госпіталізація» відстань між реальною і бажаною активністю дещо підвищується (р>0,05), при дії стресора «Підозра на ВПР плоду» відстань між реальною і бажаною активністю стає ще більшою, що можна розцінювати як наростання прагнення вагітних закритися в собі, знизити емоційне реагування на виниклу проблему (р<0,001).

Таблиця 3.8
Середньостатистичні значення показників, що відображають ставлення вагітної до поняття «Моя дитина» в основній групі
Результати тестування	Середнє
(μ)	Стандартне відхилення(σ)	Медіана (med)	Мінімум (min)	Максимум (max)	

Група 1а 	

Фактор активності (А)	0,3	0,91	-2	0,3	2,5	
Фактор  оцінки (О)	0,32	0,9	-2	0,3	2,5	
Фактор сили (С)	0	1,9	-2,8	-0,1	2,8	
Група 1б 	
Фактор активності (А)	0,49	0,86	0,35	-1	2,5	
Фактор  оцінки (О)	0,15	0,54	0,17	-2	2,8	
Фактор сили (С)	-0,1	1,96	0	-1,8	2,2	

Вплив головного стресора «Патологія вагітності» відбилося на середніх значеннях показників всіх факторів, що відображають ставлення майбутньої матері до поняття «Моя дитина». Проте достовірний значущий вплив відмічено по фактору «Активність». Частка впливу «Патології вагітності», серед інших неврахованих стресорів, на середньостатистичне значення показника фактора «А» склала 7,4%. Зниження значень походило послідовно від групи до групи: контрольна (0,99 балів) - 1а (0,49 балів) - 16 (0,3 балів). Вагітні групи 1а знаходилися напередодні необхідності активно діяти. І ця дія була пов'язана безпосередньо з долею майбутньої дитини. Нижчі значення оцінки по фактору сили можна пояснити неусвідомленим прагненням вагітних основної групи понизити емоційну напруженість по відношенню до дитини, що не народилася. Майже третину індивідуальних бальних оцінок в групі 1а мали, хоч і близькі до нуля, але вже негативні значення.

3.2 Дослідженняя адаптації та контролю поведінки вагітних жінок в стресових умовах 

Існують дослідження, які пов’язані з вивченням процесу виникнення стресових реакцій, способів подолання емоційно-складних ситуацій, способів їх профілактики та корекції поведінки особистості у критичних ситуаціях [2; 10]. Наша увага направлена на вивчення емоційно-складної ситуації ускладненої вагітності.
Вагітність – дуже сильний по рівню переживань, специфічний по комплексу відчуттів період у житті, для кожної жінки є емоційно-складною ситуацією. В цей час в житті жінки відбуваються зміни умов самих різних рівнів. Багато хто з дослідників вважають вагітність випробуванням для психіки жінки, періодом тривалого емоційного напруження та адаптації до нових умов [12]. Серед емоційних переживань на складну ситуацію основним є стан стресу. Стрес можна розглядати як комплекс реакцій людини у відповідь на зіткнення з ситуацією, яка загрожує її благополуччю. Ці реакції можуть відбуватися на фізіологічному, когнітивному, емоційному та поведінковому рівнях. Також стрес іноді розуміють як ситуацію високих вимог та обмежених ресурсів. У такому випадку скоріше за все мають на увазі деяку надзвичайну ситуацію, ніж реакції людини у відповідь на несприятливі життєві події [10]. Деякі автори вважають, що емоційний стрес є одним з важливих факторів у перінатальній патології [1; 4] та статистично корелює з передчасними пологами [3]. Конфлікти, яки виражають невідповідність між психоемоційними та фізичними навантаженнями вагітної жінки та адаптаційними можливостями плода, являють собою значну загрозу для нормального перебігу вагітності, пологів, розвитку плода та немовля [1].
Ускладнення вагітності стають для жінки додатковим стресовим фактором, який може сприяти порушенням її материнської сфери, та як наслідок, приводити до ускладнень материнсько-дитячих відносин після народження дитини. Ускладнення вагітності можуть бути пов’язані з серйозними психологічними наслідками особливо якщо вони закінчуються летально. Критичні ситуації, яки пов’язані з усвідомленням своєї смертності або зіткненням зі смертю іншого, є для людини найсильнішими [2]. Виникає потреба використовувати додаткові адаптаційні ресурси, яких може бути недостатньо для того, щоб успішно впоратися з ситуацією. Переживання перинатальної втрати або неонатальної загибелі вельми специфічні та потребують особливої психологічної допомоги, а часто й психотерапії [12]. Це дозволяє говорити про необхідність психологічної допомоги жінкам, які знаходяться в емоційно-складній ситуації ускладненої вагітності, а також про необхідність відповідних досліджень.
Опишемо спочатку особливості реагування на стрес жінок з неускладненою вагітністю (контрольна група).
Згідно сучасної концепції психосоматичних співвідношень, психічні (психологічні чинники) захворювання визначаються особистісними структурами і чинниками середовища,  що визначають самосвідомість хворих. Вагітність, природньо не є хворобою, але саме системна взаємодія біологічних і психосоціальних чинників лежить в основі розуміння "внутрішньої картини вагітності", а також "внутрішньої картини патології вагітності - як аналога внутрішньої картини хвороби" або ставлення  до вагітності (патології вагітності). Внутрішня картина формується в захисних цілях для зниження емоційної напруги і подолання труднощів, викликаних новим для жінки станом "вагітністю" або "патологією вагітності". 
Мотиваційно-поведінковий аспект внутрішньої картини вагітності, патології вагітності (активність або пасивність в переробці особистісних конфліктів і психотравмуючих ситуацій, прагнення до сприятливого результату вагітності - народженню здорової дитини) знаходить віддзеркалення в особливостях конфлікту, патогенної ситуації, механізмів психологічного захисту і копінгової поведінки.
У рамках комплексного дослідження різних сторін внутрішньої картини вагітності як складного багаторівневого утворення вивчалися психологічні характеристики вагітних, що склали контрольну групу.
Таблиця 3.9
Середньостатистичні показники індексу життєвого  стилю в контрольній групі
Показники індексу життєвого  стилю 	Середні значення	Стандартне відхилення	Медіана (med)	Мінім(min)	Максим(max)	
Заперечення	4,96	2,66	5	1	10	
Витіснення	3,08	1,61	3	1	7	
Регресія	5,52	2,56	5	1	11	
Компенсація	3,28	1,61	3	0	7	
Проекція	8.4	2,52	9	1	12	
Заміщення	4,32	2,52	4	0	10	
Інтелектуалізація	4,92	1,69	5	2	9	
Реактивне утворення	4,4	1,8	4	2	8	

Дисперсійний аналіз відмінностей середньостатистичних значень в балах варіантів МПЗ показав достовірні відмінності (F = 29, 963; р = 0,001).

Таблиця 3.10
Ступінь вираженості використання варіантів МПЗ (по значенню медіани)
Показники індексу життєвого  стилю 	Максим. значення	Медіана	Процентиль (В.І. Вас-серман 1998)	Процентиль груповий	
Заперечення	13	5	61	50	
Витіснення	12	3	42	50	
Регресія	14	5	70	50	
Компенсація	10	3	63	50	
Проекція	14	9	64	50	
Заміщення	12	4	65	50	
Інтелектуалізація	12	5	42	50	
Реактивне утворення	10	4	76	50	
З отриманих даних можемо констатувати, що в контрольній групі переважаючим механізмом психологічного захисту  була "Проекція", найменше використовується - "Витіснення", "Компенсація".
Медіана бальних значень "Проекції" розташовувалася найближче до максимально можливих оцінок (14 балів). Дві третини значень знаходилась  в межах від 6 балів (42,9% від МАХ) до 11 балів (78,6% від МАХ). Але показник вище 11 балів відмічений всього в 1 випадку (4,0%). Медіана бальних значень "Регресія" розташовувалася в першій третині шкали. Значення мали найбільший розкид від 1 до 11, проте більшість концентрувалися в межах від 3 до 8. Частота реєстрації показника вище 8 балів відмічено в 4 випадках (16,0%). Медіана механізму психологічного захисту  "Заперечення"  становить  5 балів. Коливання показника у більшості знаходилося в межах від 2 до 8.
Як вказано вище, МПЗ "Витіснення" мало найменше значення. Більшість жінок використовували даний вид МПЗ на низькому рівні (бальні оцінки від 1 до 5 балів). Тільки у 1 випадку (4%) реєструвалося значення показника 7 балів. МПЗ "Компенсація" - медіана на рівні 3 балів (коливання від 1 до 4 балів). Взагалі не використали дані МПЗ 1 жінка (4,0%).
Таким чином, на нашу думку в основі "Проекції" лежав процес, за допомогою якого неусвідомлювані і неприйнятні для особи відчуття і думки локалізувалися зовні, приписувалися іншим людям і таким чином фактом свідомості ставали як би вторинними.
Можливо, після здійснення проекції, жінка переносить відповідальність за своє перебування на оточуючих. Застосування МПЗ "Проекція" може бути обумовлене і спробою вагітної справитися з незадоволеністю собою. Переорієнтація на оточуючих допомагає захиститися від неприйняття себе в період виношування дитини. Відомо, що вибір "Проекції" серед інших механізмів психологічного захисту свідчить про посилення таких проявів характеру як гордість, самолюбність, злопам'ятність, образливість, нетерпимість до заперечень, тенденцій до викриття оточуючих.
Неактивне використання жінками механізму "Витіснення" можна пояснити переживанням  внутрішньої потреби переконати себе, що з ними нічого не відбувається.
Дія "Заміщення" як захисного механізму в розряді зазвичай пригнічуваних емоцій (ворожість, гнів), направлено на об'єкти, що представляють меншу небезпеку або доступніші, ніж ті,  які насправді є джерелом негативних емоції і почуттів (наприклад, сама жінка в стані вагітності). "Заміщення" вирішує емоційну напругу, але не приводить до полегшення. Таким чином, наростання значущості МПЗ "Заміщення" не можна віднести до сприятливих характеристик при нормально протікаючій вагітності, а потім, опосередковано, підсилює відчуття зайвої упевненості в собі, підвищеній схильності спиратися тільки на себе і свої сили.
"Реактивне утворення". Цей вид психологічного захисту нерідко ототожнюють з гіперкомпенсацією. Особа запобігає прояву неприємних або неприйнятних для неї думок, відчуттів шляхом перебільшеного розвитку протилежних прагнень. Відбувається як би трансформація внутрішніх імпульсів в суб'єктивно уявлену протилежність. Наприклад, жалість або дбайливість можуть розглядатися як реактивні утворення по відношенню до несвідомої черствості або байдужості. Якщо використання МПЗ вагітними спрямовано  на ослаблення  психологічного дискомфорту, пов'язаного з критичною нормативною біологічною подією (спрямованість даної події для самої вагітної не має значення - позитивне або негативне), то копінг (стратегії особи, адаптивної поведінки) - для усунення ситуації психологічної загрози.
Психологічне дослідження копінгу проводилося за допомогою 3 шкал "Індикатора копінгових стратегій (CSI)". Автор методики Д. Амірхан. . За його допомогою оцінювалося значущість для вибору копінгів: вирішення проблем, пошук підтримки, уникнення.
Таблиця 3.11
Середньостатистичні значення показників копінгових стратегій (у балах) в контрольній групі
Показники копінгових стратегій	Середні значення 	Стандартне відхилення	Медіана (med)	Мінім(min)	Максим(max)	
За шкалою "Вирішення проблеми"	25,56	4,63	26	14	31	
За шкалою "Пошук підтримки"	24	5,36	23	11	33	
За шкалою "Уникнення"	19,72	3,7	19	13	27	

Дисперсійний аналіз середньостатистичних значень (у балах) показав, що існують достовірні відмінності (F = 21,22; р = 0,000).
Індивідуальні бальні оцінки по відношенню до кожного твердження складалися і представлялися як остаточний результат проведеного тесту за шкалою. Для адекватної характеристики групи щодо пріоритетів вибору копінгової стратегії необхідно було уточнити, які твердження є ключовими у формуванні середніх групових значень показника.
Таблиця 3.12
Формування значень середнього показника за шкалою "Вирішення проблеми"
№	Твердження	Так	Скоріше "так"	Ні	
1	Прагну зробити все так, щоб мати можливість найкращим чином вирішити проблему	10,2	9,5	   4,2	
2	Здійснюю пошук всіх можливих рішень, перш ніж щось зробити.	10,9	5,9	   14,0	
3	Ставлю для себе ряд цілей, що дозволяють поступово справитися з ситуацією.	7,2	7,2	   14,0	
4	Дуже ретельно зважую можливості вибору.	7,2	8,3	   11,2	
5	Намагаюся різними способами вирішити проблему, поки не знайду найбільш відповідний.	9,5	8,3	   7,0	
6	Думаю про те, що потрібно зробити для того, щоб виправити положення.	8,0	9,5	   8,4	
7	Зосереджуюсь повністю на вирішенні проблеми.	8,0	9,5	19,7	
8	Обдумую план дій.	8,8	5,9	11,2	
9	Стою твердо і борюся за те, що мені потрібно в цій ситуації.	8,8	11,9	4,2	
10	Намагаюся вирішити проблему.	11,7	7,1	4,2	
11	Намагаюся ретельно планувати свої дії, а не діяти імпульсний	10,2	11,9	1,4	

Застосований дисперсійний аналіз повторних змін, використовуваний для даних, що не підкоряються нормальному розподілу, - критерій Фрідмана (Критерій Фрідмана = 21,89, р = 0,701 > 0,05). 
Було встановлено, що в даній групі вагітних всі твердження грали однакову роль у формуванні показника за шкалою "Вирішення проблеми".
Опишемо дані за шкалою "Пошук підтримки " Вони представлені в таблиці 3.13.
Таблиця 3.13
Формування значень середнього показника за шкалою "Пошук підтримки"
№	Твердження	Так	Скоріше "так"	Ні	
1	Дозволяю собі поділитися відчуттям з другом.	14,8	4,9	2,3	
2	Приймаю співчуття і розуміння від кого-небудь.	6,2	8,5	11,6	
3	Обговорюю ситуацію з людьми, оскільки обговорення допомагає мені відчувати себе краще.	7,0	17,0	11,6	
4	Довіряю свої страхи родичеві або другу.	10,2	5,4	8,8	
5	Розповідаю людям про ситуацію, оскільки тільки її обговорення допомагає мені прийти до дозволу.	5,5	7,3	14,0	
6	Йду до кого-небудь (другу або фахівцеві), щоб він допоміг мені відчувати себе краще.	7,0	7,3	14,0	
7	Йду до друга, щоб він допоміг мені краще відчути проблему.	3,9	23,5	12,9	
8	Йду до друга за порадою - як виправити ситуацію.	4,7	8,6	14,0	
9	Приймаю співчуття і взаємне розуміння друзів, у яких та ж проблема.	12,5	8,6	2,9	
10	Приймаю допомогу від друга або родича.	14,1	6,1	2,3	
11	Шукаю заспокоєння у тих, хто знає мене краще
 	14,1	3,0	5,2	

Аналогічні результати отримані і при порівнянні значущості тверджень за шкалою "Пошук підтримки" (Критерій Фрідмана = 2,380; р = 0,666 > 0,05).
У таблиці 3.14 представлені дані за шкалою "Уникнення".

Таблиця 3.14 
Формування значень середнього показника за шкалою "Уникнення"
№	Твердження	Так	Скоріше "так"	Ні	
1	Намагаюся відвернутися від проблем.	5,7	11,6	8,9	
2	Роблю все можливе, щоб не дати оточуючим можливість побачити, що мої справи погані.	23,6	 11,6	7,2	
3	Мрію, фантазую про кращі часи.	11,4	9,3	7,2	
4	Більше часу, ніж зазвичай, провожу наодинці.	  4,5	8,5	11,5	
5	Дивлюся телевізор довше, ніж зазвичай.	5,7	 4,7	11,8	
6	Уникаю спілкування з іншими.	  5,7	7,0	10,9	
7	Перемикаюся на хобі або займаюся спортом, щоб уникнути проблеми.	  5,7	7,8	10,5	
8	Сплю більше звичайного.	  5,7	 3,9	12,2	
9	Фантазую про те, що все могло бути інакше.	20,8	 8,5	3,2	
10	Представляю себе героєм книг або кіно	  2,9	8,5	11,5	
11	Хочу, щоб люди залишили мене одну	  7,9	18,6	4,9	
     Порівняння значущості тверджень у формуванні середніх значень за шкалою "Уникнення" також не показало достовірних відмінностей (Критерій Фрідмана = 2,622; р = 0,62 >0,05).
Таким чином, переважаючими стратегіями поведінки в групі жінок з нормальним перебігом вагітності є "Вирішення проблеми" і "Пошук підтримки". Проаналізуємо механізми психологічного захисту і допінг стратегії вагітних жінок з ускладненою вагітністю. Діагностично було встановлено, що стресор «Патології вагітності» сприяє переважанню таких механізмів психологічного захисту: - проекція, компенсація, регресія, заміщення.  
Також був проведений аналіз особливостей адаптивної поведінки вагітних, направленої на усунення ситуації психологічної загрози.
Таблица  3.15
Среднестатистичні значення копінгових стратегій (в баллах)
Показники копінгових стратегій	Група І б
Стресор «Госпіталізація»
	Группа 1а
Стресор «Підозра на ВПР у плоду»	
	μ	σ	μ	σ	
За шкалою "Вирішення проблеми"	26,44	3,97	29,28	4,23	
За шкалою "Пошук підтримки"	22,84	6,02	23,84	5,16	
За шкалою "Уникнення"	20,44	3,59	18,36	4,11	

Середньостатистичні оцінки (таблиця 3.15) вказують на те, що у всіх групах пріоритетною копінг-поведінкою для більшості жінок є «Вирішення проблеми», потім вони використовують елементи копінг-поведінки «Пошук підтримки» і в, останню чергу, «Уникнення». Проте такий висновок повністю не відображає різноманіття варіантів, використання стратегій поведінки для усунення дискомфорту при афектно-нейтральних завданнях в умовах приєднання стресора «Патологія вагітності». 
Ефективніше відображають динаміку зміни копінг-поведінки не середні групові значення показників за шкалами «Індикатора копінгових стратегій», а частота повного або часткового схвалення або несхвалення окремих тверджень, наведених в шкалах.
Таблица 3.16
Розподіл спострережень в основній групі залежно від значень показника копінг-стратегії «Вирішення проблеми» в контрольній групі
Групи	<1 σ	μ ±1 σ	>1 σ	
	Абс.ч.	%	Абс.ч.	%	Абс.ч.	%	
Основна (I)	2	4,0	24	48,0	34	38,0	
1а	-	-	4	16,0	16	64,0	
16	2	8,0	20	80,0	3	12,0	
Контрольна (II)	3	12,0	20	80.0	2	8,0	

В основній групі частка вагітних, у яких оцінки за шкалою «Вирішення проблеми» були вищі 30 балів (+ 1 сигмальне відхилення за даними контрольної групи), склала 38%, з них більшість вагітних з такими оцінками - відносилися до групи 1а. 64% жінок в групі 1а, опинившись під впливом стресора «Підозра на ВПР плоду» повністю або частково погоджувалися з твердженнями викладеними в шкалі «Пошук рішення». У структурі всіх відповідей «Та» 41,9% належало жінкам з 1а групи, 30,7% - з І б групи і 27,4% - з II групи.
При патології вагітності думка жінок щодо ряду тверджень була переорієнтовано в порівнянні з контрольною групою у бік їх схвалення (таблиця  3.17).

Таблиця 3.17
Відповідь «Так» по шкалі «Вирішення проблем»
№	Твердження	Група II	Група 16	Група 1а	
1	Прагну зробити все так, щоб мати можливість найкращим чином вирішити проблему	10,2	11,0	11,5	
2	Здійснюю пошук всіх можливих рішень, перш ніж щось зробити.	10,9	8,4	9,0	
3	Ставлю для себе ряд цілей, що дозволяють поступово справитися з ситуацією.	7,2	7,8	9,0	
4	Дуже ретельно зважую можливості вибору.	7,2	9,1	8,1	
5	Намагаюся різними способами вирішити проблему, поки не знайду найбільш відповідний.	9,5	5,9	5,7	
6	Думаю про те, що потрібно зробити для того, щоб виправити положення.	8,0	11	10,0	
7	Зосереджуюсь повністю на вирішенні проблеми.	8,0	7,8	8,1	
8	Обдумую план дій.	8,8	5,2	8,1	
9	Стою твердо і борюся за те, що мені потрібно в цій ситуації.	8,8	9,1	10,5	
10	Намагаюся вирішити проблему.	11,7	14,3	10,0	
11	Намагаюся ретельно планувати свої дії, а не діяти імпульсний	10,2	10,4	10,0	

Якщо при нормально протікаючій вагітності тільки 56% жінок вибрали відповідь «Прагну зробити все так, щоб мати можливість найкращим чином вирішити проблему», то в підгрупі госпіталізованих вагітних таких вже 68%. У підгрупі вагітних, у яких підозрювали вроджену ваду розвитку у плоду, згоду з позицією виразили 96,0% . Твердження «Намагаюся вирішити проблему» було позитивно сприйнято 64% жінок II групи. У групах, де діяв стресор «Патологія вагітності» з цим твердженням погодилися більшість жінок (відповідно 1а - 84,0% і 16 - 88,0%) .
Реагування вагітних на твердження «Думаю про те, що потрібно зробити для того, щоб виправити положення» було максимально позитивним в групі II в 44,0% спостережень, в групі 16 - в 68,0%, в групі 16 - в 84,0% .
Твердження «Стою твердо і борюся за те, що мені потрібно в цій ситуації. Намагаюся вирішити проблему.» підтримали в II групі 48,0% вагітних, в 16 групі - 56,0%, в 1а групі - 88,0% . Вважали, що необхідно намагатися ретельно планувати свої дії, а не діяти імпульсний 56,0% вагітних II групи, 64,0% 16 групи, 84,0% 1а групи.
Враховуючи, що аналіз показав вплив стресора «Патологія вагітності» на вибір стратегії «Уникнення», був проведений аналіз формування відповідей «Ні» за шкалою «Уникнення».
Таблиця 3.18
Відповідь «Ні» по шкалі «Уникнення»
№	Твердження	Група II	Група 16	Група 1а	
1	Намагаюся відвернутися від проблем.	8,9	8,1	9,8	
2	Роблю все можливе, щоб не дати оточуючим можливість побачити, що мої справи погані.	7,2	3,3	5,9	
3	Мрію, фантазую про кращі часи.	7,2	4,9	4,5	
4	Більше часу, ніж зазвичай, провожу наодинці.	11,5	12,2	10,4	
5	Дивлюся телевізор довше, ніж зазвичай.	11,8	10,6	12,3	
6	Уникаю спілкування з іншими.	10,9	12,2	10,6	
7	Перемикаюся на хобі або займаюся спортом, щоб уникнути проблеми.	10,5	13,0	12,3	
8	Сплю більше звичайного.	12,2	10,6	9,1	
9	Фантазую про те, що все могло бути інакше.	3,2	2,4	6,5	
10	Представляю себе героєм книг або кіно	11,5	14,6	10,4	
11	Хочу, щоб люди залишили мене одну	4,9	8,1	8,4	

Встановлена схожість у формуванні відповідей «Ні» між групами 1а і II. У цих групах жінки однаково негативно реагували на одні і ті ж твердження, тоді як вагітні І б групи не погоджувалися частіше з іншими твердженнями (р<0,05).
Звертає на себе увагу, що вагітні з II групи в 44% випадків не погоджувалися із затвердженням необхідності приховувати від оточуючих наскільки погані їх справи. У їх відповідях достатньо рідко реєструється згода з тим, що можна мріяти про кращі часи. Таке реагування на ці твердження, ймовірно, можна розглядати як ставлення до проблеми, яка їх не стосується, оскільки вагітність протікає нормально без ускладнень.
У групі 16 (стресор «Госпіталізація») пластичність механізмів емоційного самоконтролю, розрахована на перспективу, призводить до прагнення приховати проблеми, пов'язані з вагітністю. Тому в цій групі більше 84% жінок підтримували твердження: «Роблю все можливе, щоб не дати оточуючим  можливість побачити, що мої справи погані».
Жінки, які знаходилися під впливом стресора «Підозра на ВПР плоду» через обставини, що склалися, вимушені відмовитися від можливості приховати проблеми, пов'язані з майбутньою дитиною, оскільки рішення щодо долі дитини, що не народилася, залежить від взаємодії з іншими людьми (36,0%). 
Потреба в реалістичному сприйнятті ситуації, а також здатність до об'єктивного ставлення до самої себе і майбутньої дитини приводить в цій групі  до відмови від мрії про те, що все могло б бути інакше (40%).
При використанні ММРІ нами був складений усереднений профіль жінок  з нормальним перебігом вагітності (рис.3. 1). 

Рис.3.1 Усереднений профіль жінок з нормальним переігом вагітності порівняно з нормативними данними

У цілому профіль носить згладжений характер, без явних піків, проте шкали профілю мають вищу амплітуду в порівнянні з нормою, що свідчить про більшу емоційну напруженість, пов'язану з використанням більшого числа захисних механізмів. Усереднений профіль жінок з нормальним перебігом   вагітності максимально відрізняється від профілю нормативної групи за шкалами 1, 2, 3, 7, 8 у меншій мірі 4, 6. Характерна форма шкал LFK з підйомом за шкалою F більше 80 свідчить про знаходження жінок в стані дезадаптації. Для всієї групи можна говорити про більш виражену тривогу, песимістичність, іпохондрічність, ригідність, аутичність, а також – про фіксацію на різного роду відхиленнях від норми, зокрема у сфері соматичного стану. Гіперсоціальні установки вагітних жінок стримують прояв конструктивних агресивних емоцій, направлених на вирішення і відреагування конфліктних ситуацій, і ведуть до формування хронічних, стресогенних для індивідуума міжособистісних відносин, що, у свою чергу, викликає неповноцінний спосіб емоційної адаптації за допомогою гіпераліментації. Про неоднорідність групи свідчить суперечлива наявність в усередненому профілі подвійного підйому за шкалами 8 і 9 (високий рівень активності у поєднанні з аутизацією, а також – не менш суперечливе співіснування підйомів за шкалами 2 і 9 (фактично - одночасна присутність гіпертимних рис і депресивних тенденцій).
Серед жінок-пацієнтів відділення патології вагітності спострегіються такі порушення емоційного реагування за профілями ММРІ. На гістограмі 2 (рис. 3.2)  ми відобразили усереднений профіль цієї групи жінок. 

Рис. 3. 2 Усереднений профіль жінок із нервовою булімією першої групи порівняно зі здоровими
Як видно з представленого графіка, профіль не виходить за рамки нормативного коридору. Спостерігається  підйом за шкалами 1, 3, 6 у меншій мірі – 8 і 9. У даній підгрупі вплив патології вагітності розвивається на базі афективної ригідності (схильності до “застрявання” на емоційно значущих переживаннях). При цьому є досить виражена концепція, пов'язана з наявністю патології. Через специфіку сприйняття, спостерігається вибіркова перцепція фактів, підтверджуючих наявну концепцію. Число неприємних фізичних відчуттів, як правило, невелике, проте,  досить висока значущість цих симптомів і їх вплив на поведінку. Можливий ригідний стереотип поведінки, орієнтований на турботу про фізичне благополуччя. Така турбота може набувати “надцінного” характеру. У даних жінок підвищена самооцінка, честолюбство, образливість, зовнішня звинувачувальна реакція на стресові ситуації.
Результати обстеження другої групи жінок з підозрою на патологію представлені на рис.3. 3. 

Рис. 3. 3. Усереднений профіль жінок із нервовою булімією другої групи порівняно зі здоровими
У цій підгрупі спостерігається підйом вище за нормативний розкид за шкалами 7, 8, 9 у меншій мірі – за шкалами 1, 2 і 3. Сама по собі наявність такого множинного підйому свідчить про наростання дезадаптації, пов'язане з недостатньою ефективністю захисних механізмів. Для вказаної групи орієнтування на внутрішні критерії, утруднення в міжособистісних відносинах поєднується з нездатністю тривало фіксувати увагу на якій-небудь діяльності. Незадоволеність своїм тілом, фіксація на відхиленнях від “норми”, постійне порівняння свого стану з “стандартами” і незадоволеність результатами такого порівняння ще більше підвищують і без того підвищену тривогу. У свою чергу, зважаючи на високий рівень тривоги виникає сумнів в соматичному благополуччі, що може спричинити приєднання іпохондричної симптоматики. 
Таким чином, узагальнюючи особливості форування психологічної адаптації вагітних жінок, можна говорити про особистість, яка в ситуації підвищеної емоційної напруги, використовує гіпераліментацію як компенсаторне джерело позитивних емоцій.. Дослідження виявило наростання психопатологічних розладів при наявності патології вагітності чи її підозрі, що відображається в ступені душевного неблагополуччя. 
Ускладнення вагітності стають для жінки додатковим стресовим фактором, який може сприяти порушенням її материнської сфери, та як наслідок, приводити до ускладнень материнсько-дитячих відносин після народження дитини. Під час виникнення патології вагітності  від жінки потребуються великі адаптаційні зусилля, виникає необхідність корінної зміни стилю життя, стає важким задоволення актуальних потреб, що веде до зниження якості життя. Використання більш простих та звичних стереотипів поведінки значно зменшує різноманітність способів подолання важкої ситуації. Оскільки до вагітності таких особливостей у групі жінок з загостренням хронічних хвороб не спостерігається, можна зробити висновок про те, що вагітність для них є додатковим сильним стресовим фактором, який потребує додаткових адаптаційних ресурсів. Жінки також суб’єктивно сприймають ситуацію вагітності складною та їм не вистачає інших способів подолання, це приводить до більшого використання механізмів психологічного захисту.
Вагітні жінки мають обмежений доступ до власних відчуттів та їх проявів, для них характерна обмежена рефлексія власних емоційних переживань. Можливо, це вплив тривалого перебування у стресі або в стані хвороби. Тенденцію до появи алекситимічних рис можна спостерігати у жінок, які мають ускладнення, пов’язані зі станом плода та загрозою передчасних пологів, що є своєрідним захистом від сильних афектів, коли емоційні переживання взагалі не актуалізуються.

ВИСНОВКИ

     1. На даному науковому етапі дослідження психології материнства порушення репродуктивної функції пов’язують з неадекватним формуванням материнської сфери. Потреба в материнстві є однією з вищих потреб людини, формується протягом онтогенезу під впливом конкретних культурних умов та має певну структуру. Період вагітності є дуже важливим, оскільки в цей час материнська сфера продовжує формування. Формування психологічної адаптація до вагітності та материнства містить кілька задач по особистісному розвитку: побудувати адекватні відносини зі значущими іншими, особливо з чоловіком, сформувати образ себе як матері, інтегрувати новий образ тіла. 
     2. Факторами ризику розвитку патології репродуктивної сфери є психологічні особливості жінки, які формуються протягом онтогенезу та характеризують її як особистісно незрілу, дезадаптивну, таку, що має неконструктивні способи вирішення внутрішнього конфлікту. Такі особливості можуть викривити розвиток материнської сфери під час вагітності. 
     3. У науковій літературі не представлені ґрунтовні дослідження стосовно взаємовідносин вагітної з колом значущих фігур. Небагато відомо про формування моделі материнської поведінки у жінок із загрозою переривання вагітності. Практично відсутні дослідження, які б висвітлювали питання образу тіла у вагітних. 
     4. Встановлено володіння вагітними із ускладненою вагітністю наступними психоемоційними особливостями: велика емоційна нестабільність, схильність до більшого темпу наростання і більшої інтенсивності зовнішніх проявів емоційних реакцій, легкість виникнення почервоніння або блідого обличчя, зміни частоти серцевих скорочень, артеріального тонусу. Також визначили схильність до таких способів реагування як втеча з ситуації, заперечення, соматизація.
     5. Вагітні жінки із  ускладненою вагітністю володіють наступними індивідуально-психологічними особливостями: менша терпимість до неконтрольованому досвіду,  цінність нового досвіду із загрозою переривання. Загроза переривання вагітності має неабиякий вплив на виникнення нових несприятливих індивідуально-психологічних особливостей жінки. Фактором ризику розвитку патології репродуктивної сфери є психологічні особливості жінки, які характеризують її як особистісно незрілу, дезадаптивну, таку, що має неконструктивні способи вирішення внутрішнього конфлікту та не готова до материнства.
     6. Психологічні особливості, що відносяться до материнської сфери жінки та провокують порушення перебігу вагітності, по-перше, є загальними характеристиками, які проявляються на всіх етапах розвитку материнської сфери (до вагітності та після неї), а, по-друге, можуть бути виявлені до початку вагітності.
     7. Не можна недооцінювати стресове значення наявності ускладнень вагітності. Стан тривоги, який закономірно виникає внаслідок ускладнень вагітності на фізіологічному рівні, впливає на погіршення соматичного функціонування всіх систем організму вагітної жінки. 
     8. Вивчення психологічного статусу вагітних жінок на основі самооцінок дозволило виділити ряд групових особливостей, які можуть розглядатися як реагування особистості на головний стресор «Патологія вагітності» і вторинні стресори «Госпіталізація» і «Підозра на ВПР плоду». При патології вагітності спостерігається динаміка показників реактивної тривожності; показників соціальної перцепції по відношенню до поняття «Я-ідеальна» по чиннику «Активність» і поняттю «Моя дитина» по чиннику «Активність»; показників, що характеризують один з варіантів МПЗ «Реактивне утворення»; бальних оцінок за шкалами «Вирішення проблеми» і «Уникнення» при тестуванні по методиці «Індикатор копінгових стратегій», що підтверджене дисперсійним аналізом одночинника (Критерій F < 0,05).
     9. Властивості особистості і особливості реагування на стрес вагітними в межах основної групи не мали відмінностей. Це означає, що «Патологія вагітності» дійсно є головним стресором, а решта стресорів, безпосередньо пов'язані з нею, вторинні. Комплексне психологічне обстеження вагітних дозволило встановити особливості реагування жінок на виявлену патологію вагітності. Встановлено, що при патології вагітності змінюються показники реактивної тривожності, ставлення до самої себе і до проблеми «Моя дитина» і пріоритети використання механізмів психологічного захисту, посилюються тенденції використання копінг-стратегії подолання стресу «Вирішення проблем».
     10. В рамках співпраці з лікарнями та медичними установами, вагітні клієнтки Центру психосоціальної реабілітації Національного університету "Києво-Могилянська академія" отримують індивідуальну та групову допомогу та психосоціальну підтримку як найкраще, виходячи з обставин сьогодення.
     11. Після проведення досліджень ми встановили, що жінки, які мають переважно гармонійний тип ставлення до вагітності, здатні до формування більш оптимальної материнської поведінки та взаємодії із соціальним оточенням. У жінок із труднощами у сприйманні майбутнього материнства спостерігається як динаміка до оптимального ставлення до вагітності, так і деякі проблеми, які не піддаються змінам і залишаються стійкими до формувального впливу. На основі отриманих результатів була розроблена програма з метою адаптації жінок до вагітності та майбутнього материнства. Програма сприяє розвитку оптимального ставлення до материнства. В процесі досліджень ми отримали результати, які свідчать про те, що запропоновані покращення в роботі з вагітними жінками задля психологічної адаптації до вагітності та материнства в цілому є ефективними та психологічний стан більшості учасниць може значно покращітися.